GAZETA DE AVONLEA EDIŢIA DREPTĂŢII
Anne?
E patru dimineaţa!
Unde... Ai...
- Ce naiba... - Iertare, Marilla,
dar trebuia să fie ziarul gata până la slujba de duminică.
Avonlea trebuie să citească despre târg
şi am avut de făcut o ajustare, aşa că am dat o fugă să-mi ajut colegii.
Avem o responsabilitate serioasă de a informa comunitatea.
Data viitoare, încearcă să-ţi îndeplineşti responsabilităţile comunitare
- ...în timpul zilei. - Aşa voi face.
Ai stat trează toată noaptea!
Poţi lipsi de la biserică, să te odihneşti.
- Nu vreau să te îmbolnăveşti... - N-a fost o aventură.
Promit.
Trebuia făcut.
Mulţumesc. Mă duc la culcare.
UN CIMITIR PENTRU SPERANŢE ÎNGROPATE
JURI SĂ FIM PRIETENE PE VECIE?
E NEVOIE DE CUVINTE MARI CA SĂ EXPRIMI IDEI MĂREŢE
SĂ DORMI ÎNTR-UN COPAC SUB CLAR DE LUNĂ
GAZETA DE AVONLEA EDIŢIA DREPTĂŢII
"ŤCe înseamnă dreptatea?ť de Anne Shirley-Cuthbert."
Marilla.
Se pare că Anne a ta are nevoie de o pagină întreagă să se exprime azi.
Mereu s-a priceput la asta, Eliza. De bine, de rău.
Văd că e menţionat şi Matthew pentru ridichea lui ciudată.
Se cuvin felicitări sau, cum se spune...
"Cu ciudatul înainte."
Anne nu vine astăzi?
Doarme.
Mă mir să te văd pe tine aici, Diana.
Trebuie că şi tu eşti obosită după eforturile nocturne de la ziar.
Anne a avut de lucru în plus.
O entuziasmează mult jurnalismul.
Pot vedea?
Ce se întâmplă?
Vai de mine!
AUTONOMIA FEMEII
REGULI VECHI ŞI STUPIDE
REVOLTĂ
"FEMEIA NU E ÎNTREGITĂ DE BĂRBAT. E ÎNTREAGĂ DE LA NAŞTERE."
Anne!
Josie!
De ce nu i-aţi băgat minţile în cap roşcatei noastre Robespierre?
N-am ştiut.
S-a răzvrătit.
Era un ziar al şcolii.
Nu o tribună!
Vom purta o discuţie.
Dacă vă pot reţine atenţia cu lectura de astăzi...
Cum ai permis asta?
Ce ai spus?
- Nimic! - Nu cred!
- Voi, fetele, mereu daţi din gură. - Liniştiţi-vă.
Amândoi. Vă rog.
Voi încerca să evit dezastrul şi să vorbesc cu Harmon.
Nu putem lăsa afacerea asta sordidă să întineze aranjamentele
dintre tine şi Billy.
Respiră adânc. Respiră.
Nu contează a cui e vina.
- Vina? Eu n-am... - Termină.
Nu contează cine a făcut sau nu.
Vom face orice e necesar să-l recâştigăm.
Recâştigăm?
Nu e un băiat bun!
Bunătatea nu contează.
Nu-mi place să ţi-o spun. E un adevăr dur, pe care-l vei înţelege.
Te-ai pus singură într-o situaţie anume. Asta a fost o alegere.
Acum, ai o reputaţie.
Iar fetele cu reputaţie nu au de ales.
Mamă, mi-a făcut rău!
Acum pare că nu eşti afectată.
Cât de rău să fi fost?
Aruncă o privire.
Şi să stai jos.
Explică-te.
- Poftim? - Articolul tău.
Sau, poate, "manifest" ar fi un cuvânt mai potrivit?
- Am spus adevărul. - Acest adevăr nu trebuia spus în ziar.
De fapt, chiar acolo trebuie spus adevărul.
Este doar opinia ta, nu...
Nu e opinia mea.
Nu e adevărat că, dacă aleg să mă mărit,
viaţa mea poate fi cumpărată ca la licitaţie, pentru nişte pământ şi vite?
Nu asta ai scris!
Ca femeie, eu nu merit dreptul să am o opinie?
Tu nu?
Şi cum a fost când Matthew nici nu te-a consultat
la semnarea înţelegerii cu banca ce era să ne coste Green Gables?
Nu îndrăzni să te foloseşti de necazurile noastre pentru...
beligeranţa ta!
Nu sunt beligerantă!
Şi biata Josie Pye?
Nu i-am menţionat numele. Articolul este despre toate femeile.
Dacă e despre toate,
de ce doar Josie a fugit, plângând, din biserică?
Mulţumesc că m-ai primit, Harmon.
Mă voi gândi cu grijă la conversaţia noastră.
Sigur se va rezolva totul.
Ce individ nesuferit!
Miroase ceva mai urât decât disperarea masculină?
Billy, te vom duce în Charlottetown
să găsim o tânără mai compatibilă cu interesele noastre.
Nefericită situaţie!
- E un miracol. - Slavă Domnului că Josie nu ne e soră!
Asta-i chiar bună!
S-a întâmplat să uitaţi cu toţii
că eu am fost în aceeaşi situaţie acum doi ani?
- Prostii! Nu e acelaşi lucru. - Prostii, de ce?
Avonlea saliva după perceputa mea indecenţă.
Zvonurile aproape m-au nimicit.
Zvonurile s-au disipat imediat ce te-a cerut Ted Philips.
Deci Billy poate repara totul.
Îi poate restaura reputaţia lui Josie.
Ştii că ai puterea de a îndrepta totul, nu?
Tu deţii toată puterea.
Pe toată.
Acest incident este diferit.
Singura diferenţă a fost că pe mine m-aţi considerat demnă de apărat.
Iar pe Josie o lăsaţi în plata Domnului fiindcă nu e fiica voastră.
Hai să trecem la următoarea!
Nu-i uimitor cum poate fi ea centrul discuţiilor de azi
şi, simultan, o poveste deja veche?
Gândeşte-te puţin. Oamenii din oraşele mici au memorii bune.
După zvonurile despre care vorbeai şi o anumită calamitate nupţială,
familia noastră are noroc să-şi fi păstrat reputaţia.
Noroc? Am depus eforturi supraomeneşti.
Dacă ni se impută o josnicie morală, cine ştie ce s-ar mai întâmpla?
Acum, că ai adus vorba,
cunosc un miros mai rău decât disperarea masculină:
cel al ipocriziei.
Am nevoie de aer.
Mă scuzaţi.
Colegiul i-a îmbogăţit mult vocabularul.
Cât de rău a fost la biserică?
A fost 100% rău.
Matematic vorbind.
Cum de s-a încurcat totul? Eu scriam despre justiţie şi egalitate.
Ce-ar putea fi mai virtuos?
Nici nu m-am gândit la Josie.
Asta e clar.
Diana!
Îmi pare rău, Anne, dar trebuia s-o vezi pe Josie când a fugit.
Ajută-mă.
Trebuie să repar situaţia. Ce să fac?
Cere-ţi scuze.
Dar eu cred în ce am scris.
Contrar opiniei populare, consider că locul acelor idei e în ziar.
Nu, Anne.
Cere-i scuze lui Josie.
Mulţumesc mult.
Nu disperaţi. Ziua bună!
La revedere.
Josie.
Dar nu trebuia să te atingă!
Tu nu trebuia să scrii despre asta!
Mereu ai fost geloasă pe mine.
Nu te-ai putut ridica la nivelul meu şi m-ai coborât pe mine la al tău.
Felicitări, Anne, acum sunt un gunoi.
La fel ca tine.
Dragilor...
Oameni buni!
Am ţipat destul pe tema incidentului. Cum doriţi să procedăm?
Prima mea recomandare este să discutăm la un nivel neasurzitor.
Ne certăm aiurea.
Nu e vorba despre ce a scris Anne, ci despre ce e drept.
Ce e drept?
Articolul meu se numea exact "Ce înseamnă dreptatea?"
Anne,
e momentul să asculţi. Gilbert, detaliază, te rog.
Mă refer la ce e drept faţă de noi.
Echipa. Puteai să ne prezinţi ideea
şi puteam lucra împreună la ea.
Cu siguranţă,
puteam vorbi despre egalitate şi fără să distrugem viaţa unei fete.
Acum ai păreri despre egalitate?
E aceeaşi părere pe care aş fi avut-o ieri, dacă te oboseai să întrebi.
Interesant. Puteam să jur că te-am văzut la târg negociind
achiziţia unei noi parcele atrăgătoare. Adică a unei neveste.
Bine!
Ce-ar fi să vă spun planul meu până nu ia camera foc de la sine?
De acum încolo, vom urma un îndrumar strict,
pe care-l crezusem clar de la început.
Eu sunt editorul-şef.
Ca atare, toate articolele trebuie să primească aprobarea mea
înainte de tipărire. Altfel, nu ajung la tipărire.
Aţi înţeles?
Minunat! În privinţa următorului număr,
grupaţi-vă şi începeţi să discutaţi ce aţi dori să apară în el.
Anne.
Am scris ceva atât de prost conceput? Mie mi se părea că are sens, dar poate...
Sincer, dră Stacy, credeam că îndrept o nedreptate.
N-a fost prost conceput. Clar, au fost consecinţe neprevăzute,
dar, în esenţă, articolul avea impact emoţional şi cerea gândire.
Într-un ziar mai mare, cu o audienţă mai largă
şi deschisă schimbărilor vremii,
cuvintele tale ar fi putut avea un impact pozitiv.
Cu adevărat?
Cu adevărat.
Dar, Anne, de ce n-ai venit la mine?
Puteam evita victimele.
Jurnalismul bun trebuie să-i apere pe cei muţi,
nu să-i reducă la tăcere şi mai mult.
M-am temut că-şi pierde impactul dacă nu-l publicam.
Îţi înţeleg impulsul.
Dar, pentru ca ideile noi şi măreţe să prindă la public,
acestea trebuie planificate cu grijă şi executate fără cusur.
Pripeala ta ne-a costat ocazia de a purta o conversaţie inteligentă.
Şi ţi-a rănit prietena.
Am încercat să-i cer scuze lui Josie.
Cum a mers?
A durut.
Singurul meu sfat este: dacă nu reuşeşti din prima...
Vă pot ajuta măcar la corecţia editorialelor?
- Pot încerca să explic... - Sunt sigură că poţi.
Dar n-ai voie, sub nicio formă.
Mă tem că nu vei mai scrie deloc editoriale.
Trebuie ca acţiunile să aibă consecinţe.
Deci împacă-te cu noua ta rubrică: editorialul despre fertilizatori.
Nu te teme.
Acesta e un oraş agricol.
E un subiect foarte apreciat.
Domnilor, începem?
Vă mulţumesc că aţi venit aşa repede.
Ca şi dv.,
aproape am avut o criză de apoplexie
când am citit asemenea acuzaţii în ziarul nostru.
- Dar am conceput o strategie pentru... - Există o singură strategie.
Ne luăm tiparniţa înapoi.
- Nu-i cazul să ne pripim. Copiii... - Doar nu e prima provocare.
Evident. Îmi amintesc de un articol despre băştinaşii sălbatici
care fug prin pădurile noastre, făcând cine ştie ce.
Scalpează şi fură.
Ne îndepărtăm de subiect.
- Ce-ar fi să... - Şi necrologul?
Al femeii de culoare?
Numele ei era Mary.
Am rude care au luptat în războaie
şi n-au avut parte de demnitatea de-a fi imortalizate în presă.
Copiii par să-şi fi luat prea multe libertăţi. Publică orice vor.
Ne luăm tiparniţa înapoi şi asta este!
Să ne concentrăm. Am mai multe idei...
Sugerez să nu reintrăm încă în posesia tiparniţei.
Comunitatea se bucură să se oglindească
în paginile ziarului.
În plus, copiii rămân ocupaţi în zilele vacanţei de vară.
De acord.
Ca mamă...
Nu am terminat.
Se pare c-aţi luat aminte la articol.
Întreruperi isterice.
Poftim? Nu sunt isterică...
Poftim.
În loc să anulăm ziarul,
vom dicta o listă de subiecte acceptabile
şi una de lucruri nepotrivite presei.
Având acest mandat, ne asigurăm că nu vor mai fi surprize.
- Voturi pentru? - Un moment...
- Aprob! - Gata.
Desigur, Anne Shirley-Cuthbert trebuie disciplinată.
Asta e simplu. Nu mai scrie la ziar.
Dnă Lynde,
mergeţi fuguţa şi daţi-i de veste drei Stacy,
ca de la o femeie la alta.
Ştiu că ar fi trebuit să mă sperie monstrul,
dar am simţit o tristeţe iremediabilă faţă de el.
Era atât de rănit şi lipsit de dragoste!
Frankenstein era mereu furios.
Doctorul?
- Cred că era... - Nu.
Monstrul.
Frankenstein este doctorul.
Sau vrei să spui că doctorul,
deşi părea obişnuit la exterior,
ar putea fi adevăratul monstru la interior?
Ce? Eu...
Nu ţi-a plăcut cum vremea oglindea emoţiile simţite de personaje?
N-am observat asta.
Dar mi-a plăcut când creatura a furat sania trasă de câini.
A fost o nebunie.
Măcar tu eşti o creatură arătoasă.
E în favoarea ta.
Mă întreb
dacă nu putem găsi altceva de făcut
în loc de discuţii...
E sminteală!
E nedrept.
Nu mai e vorba despre ziar, nu.
Nu. E vorba despre bărbaţii care nu se simt în largul lor cu femeile.
- Care nu suportă modernitatea. - Mă tem că m-ai cam pierdut.
Moda pălăriilor bărbăteşti. Iată un subiect urgent.
Ce urmează? O odă adusă trabucurilor? Zece tipuri de ceară pentru mustăţi?
Vrei să spui că consiliul dictează despre ce se poate scrie?
Exact asta au decretat moşnegii aceia.
Nu Rachel, fireşte, şi ea e la fel de scandalizată ca mine,
dar s-a votat clar împotriva ei.
Din cauza a ceea ce am scris eu?
- Vai! - Să o spun pe şleau.
Nu e vorba de articolul lui Anne.
Este cenzură.
Cenzură provenită din minţi înguste.
E o diferenţă între conţinut provocator şi calomnie.
Şi care este acea diferenţă?
Opiniile sunt legale, calomnia nu este.
Anne şi-a scris opinia. Cu siguranţă, a fost una provocatoare.
Consiliul îi foloseşte cuvintele ca pe o scuză
pentru a limita libertatea presei.
Toată lumea are dreptul de a-şi exprima liber părerea.
Chiar dacă nu e acceptată.
Tu ce părere ai, Matthew?
Aţi ascultat suficiente păreri ale bărbaţilor.
Ce se poate face?
Cum pot ajuta eu?
Mi-a scăpat esenţialul.
Aşa vorbim în presă.
M-am agitat prea mult.
Anne.
Îmi pare rău.
Am venit să-ţi spun că Consiliul nu va permite ziarului
să mai publice decât dacă...
Mă concediaţi pe mine.
CLUBUL POVEŞTILOR 1896-1898 P.A.N.B. (PE ADEVĂR NE BIZUIM)
Aş fi vrut să am veşti mai bune.
Cred că e mai bine să jucăm o vreme după regulile lor.
Ulterior, s-ar putea răzgândi.
Nimeni nu-i obligă să citească ziarul.
- Da. - Exact.
Unde sunt noile reguli?
Vremea? Moda pălăriilor. Povestiri de la ferme.
Dar "fără a face referire la creşterea animalelor".
Bine că au concediat-o.
Ce-ai spus?
Dacă Anne ar fi aici, ar spune:
"Folosiţi-vă imaginaţia."
Şi apoi ar găsi o altă cale de-a strica ce ne-a mai rămas nouă din ziar.
Stai aşa. Să nu uităm de unde a început.
A început cu Billy Andrews batjocorind-o pe Josie Pye.
Anne trebuia să lase lucrurile în pace.
Anne i-a luat apărarea unei persoane nedreptăţite.
Acea persoană puteai fi tu.
"Femeile contează prin sine însele,
nu prin raport cu un bărbat."
Cine nu e de acord?
"Cu toatele merităm dreptul la autonomie
şi să fim tratate cu respect şi demnitate.
Să fim ascultate când spunem Ťstopť, nu împinse, ridiculizate
şi să ni se spună că un bărbat ştie mai bine ca noi
care ne sunt drepturile şi dorinţele primare."
Tu ce crezi, Moody?
Cunoşti mai bine decât Ruby ce se ascunde în mintea ei?
Nu ştiu mai nimic.
Eu ştiu mai mult de-atât.
"Femeia nu e întregită de bărbat.
E întreagă de la naştere."
Ştiţi că v-ar lua apărarea tuturor.
În ciuda a ceea ce spuneţi acum despre ea, ar face ceea ce e drept.
Aşa este ea.
Ştiu că nu sunt preferata voastră acum.
- Nu-i aşa, Anne. - Ne pare rău.
- Nu am înţeles. - Ce?
Ne pare rău.
Nu trebuia să pice vina pe tine.
Eu venisem să vă spun că...
Am destule din astea pentru toţi.
Adică am un plan.
Bun aşa. Planul drei Stacy era oribil.
Fermierul lui Anne a crescut tare înalt!
Mă întreb dacă are şi o fată pe măsură.
Ţi-am adus ceva.
Ce avem aici?
O propunere.
Serveşte tu, Priss, te rog! Bravo!
Tată, mi-ai vorbit despre îngrijorarea ta privind viitorul fermei
şi despre a ne asigura că banii noştri sunt asiguraţi în cazuri nefericite.
N-ar trebui să-ţi faci tu griji pentru asta.
Zahăr.
Dar îmi fac.
Din câte înţeleg, nu te-ai gândit să intri pe piaţa la termen.
- Nu-i nevoie. - Te contrazic.
Chiar şi un singur contract la termen pentru porumb,
de 5.000 de baniţe sau 127 de tone...
Fără lapte?
Îl pun eu.
Cum spuneam, un asemenea contract ne-ar stabiliza veniturile
şi ne-ar proteja în cazul unui dezastru neprevăzut.
- Dezastre, zici? - Fie naturale, fie succesori nepricepuţi.
A curs ceai peste tot.
- Are sens ce spun? - Bineînţeles.
Înţeleg importanţa limitării pierderilor.
E un principiu economic de bază.
Şi sunt sigur că Billy nu-l va înţelege.
Tată, din cauza lui Billy îţi spun toate astea.
Dacă mi-ai permite să lucrez cu el...
O femeie nu poate avea autoritatea de a ne reprezenta afacerea.
Îmi pare rău, draga mea.
Acum s-a răcit.
Într-o zi, Priscilla, soţul tău va fi mândru de tine.
- La revedere. - Mulţumesc.
Mâine e o zi mare.
Cea mai mare.
- Nu e la fel fără Josie. - Şi mie mi-e dor de ea.
Biata Josie!
Vă puteţi imagina?
În sfârşit, ai parte de primul sărut.
Ar trebui să fie romantic, dar ţie să-ţi fie atât de frică?
Mă întreb dacă se pune la socoteală.
Contează, zic eu, doar dacă ambele persoane vor să se sărute
şi au sentimente reciproce.
- Ne vedem mâine. - Pa, Anne.
Pa.
Îl pot călări pe Midnight?
Am ceva de rezolvat.
Doar să te întorci la timp să-ţi faci treburile.
- Pot vorbi cu Josie? - Cine o caută, vă rog?
O prietenă înţelegătoare.
Când am scris articolul,
nu ştiam care vor fi consecinţele pentru tine.
Am fost impulsivă şi neatentă.
Şi, în graba mea de a face bine, ţi-am făcut ţie rău.
Dar nu am vrut.
Dar am făcut-o.
Nu trebuie să mă ierţi. Nu de asta am venit.
De fapt, ar trebui să fii supărată pe mine oricât doreşti,
dar să ştii că am înţeles cât de mult rău am făcut.
Şi îmi pare nespus de rău.
Mă poţi plesni din nou.
Ai vopsea pe faţă.
Am plănuit o acţiune pentru mâine.
O demonstraţie. Să reamintim oraşului că toate vocile contează.
E implicată toată redacţia. Poţi veni şi tu, dacă vrei.
Nicio şansă.
Vreau să te întreb ceva.
De unde ai ştiut să scrii despre egalitate şi demnitate?
Doar n-ai avut prea multă parte de aşa ceva.
Mai toată viaţa mea, m-am luptat cu ideea că nu sunt decât
cineva de aruncat
sau de dat mai departe, după nevoie,
sau că nu pot fi de un real ajutor fiindcă sunt fată.
Corect. Gunoi.
Da. Asta.
Dar am ajuns să înţeleg că fusesem mereu aceeaşi persoană.
Acum am iubire, dar asta nu înseamnă că n-o meritam când nu o aveam.
Nimeni n-are voie să-ţi dicteze valoarea, în afară de tine.
Sigur nu vii cu noi mâine?
Nu, Anne, nu vin.
Vrei să-ţi dau în scris?
Anne.
Pot să vorbesc cu tine?
Am nevoie de un sfat. E vorba de fata mea.
Fata ta?
Ai o iubită?
Deci...
Totul a fost bine.
Îmi place mult.
Ne plimbăm împreună.
Citim aceeaşi carte.
Ne-am sărutat.
Jerry!
E surprinzător!
Nu, e derutant.
Fiindcă pare să-i placă sărutatul,
dar nu şi discutatul.
Parcă nu-s destul de bun.
Şi o fi adevărat. Ea e bogată, eu, sărac.
- Cum m-ar putea plăcea cu adevărat? - Jerry, stop!
Banii n-ar trebui să conteze când e vorba de dragoste.
Nu te-am mai auzit să te înjoseşti aşa.
Ea pare că te umileşte.
Sincer, nu sună a persoană bună.
Dar Diana e cea mai bună prietenă a ta!
Diana?
Tu şi Diana?
Nici nu ţi-a spus?
Vezi? Îi e ruşine cu mine!
Matthew.
Crezi...
că poate ieşi ceva bun din toate astea?
Anne.
Ea vrea să schimbe lucrurile.
În bine. Deci...
Îi vom fi alături
în încercarea ei.
Asta ne este datoria, cred eu.
Treci la culcare, atunci.
Mâine avem o zi plină.
Cu siguranţă.
Nu-ţi pot lua frumuseţea.
Noapte bună, dragă.
Ce cauţi aici?
Îmi placi.
Adică...
Încă te plac.
Şi eu te plăceam.
Pot să îndrept totul.
Vrei să îndrept totul?
Nu vreau nimic de la tine.
În niciun caz izbăvire.
Plecăm.
'Neaţa!
M-am gândit că ai nevoie de ajutor.
Anne?
Ce s-a întâmplat?
Pe cine ai venit să vezi?
Pe mine sau pe Jerry?
De ce nu mi-ai spus?
Din cauza a ceea ce am scris despre Josie? Nu aveai încredere în mine?
Fireşte că nu. Începuse de mai demult.
De demult?
Nu înseamnă nimic.
Cum poate să nu însemne nimic când săruţi repetat pe cineva?
Nu ştiu!
Credeam că înseamnă ceva săruturile, dar apoi n-au însemnat.
- Apoi nu voiam să se oprească... - Nu înţeleg ce spui.
De-asta nu ţi-am zis.
Ieri...
Jerry a venit să-mi povestească despre o fată
care e crudă cu el.
Nici într-un milion de ani nu-mi imaginam că-mi descria cea mai bună prietenă!
- Cine eşti? - Sunt tot eu!
Îţi promit!
Nu trebuia să mă încurc cu el. E ridicol.
- De ce? - Ştii de ce.
Cred că da.
Fiindcă Jerry mi-a spus că îl faci să se simtă de rând.
- Asta nu e vina mea. - Oare?
Nu crezi că sunt evidente diferenţele?
Speram să-i menajez sentimentele şi Parisul să fie un sfârşit natural.
Asta faci şi cu mine?
Aştepţi să poţi păşi în viaţa ta predestinată,
- ...cu arhitectură şi brânză scumpă? - Nu!
Cu toţi oamenii cuveniţi?
Fireşte că nu! Cum poţi spune una ca asta?
Cred că nici eu nu ţi-am fost de ajuns.
Să nu îndrăzneşti!
Ţi-am fost alături din ziua în care ne-am cunoscut!
Negi întreaga noastră prietenie din cauza unei mici greşeli!
N-ai rezista în cercurile înalte cu o cerşetoare ca mine!
Iar începem!
Anne Shirley-Cuthbert şi tragica ei poveste!
Nu e nimeni mai rănit ca tine, Anne, ai câştigat!
Nu, Diana, tu ai câştigat.
Lumea lasă mereu fetele ca tine să câştige.
Dacă mi-ai fi prietenă, ai înţelege!
Evident, nu îmi eşti.
Iar tu nu mi-ai fost niciodată.
În sfârşit, o poveste adevărată!
Îmi vreau zestrea.
Nu am de gând să mă mărit în viitorul apropiat.
E a mea şi ţi-o cer acum, respectuos.
E a ta doar dacă aleg eu să i-o dau soţului tău.
Ai înnebunit?
Ţi-ai luat diplomă de educaţie sau certificat de nebunie?
Harmon, fii blând. Prissy îşi dezvoltă o minte independentă.
- Toate fetele au înnebunit. - Toţi reacţionează exagerat.
Care e problema cu lucrurile aşa cum sunt?
Aşa, ai un acoperiş deasupra capului şi haine frumoase pe tine.
Iar noi n-a trebuit să mişcăm un deget.
Eu susţin sistemul.
Judecând după expresia ta nu-tocmai-darnică, tată,
deduc că răspunsul e "nu".
Sper că nu refuză să vină, după toate cele întâmplate.
Ai credinţă.
E doar o sugestie.
Nu-ţi spun ce să faci.
Bine aţi venit!
Jane a spus că faceţi ceva absolut tâmpit,
cu care nu e de acord în mod fundamental.
Deci trebuia să vin.
Pot veni cu voi?
E mai bine cu mai mulţi!
Momentul nostru se apropie.
Sunteţi gata să luptaţi pentru ce e drept?
- Da. - Aveţi ce vă trebuie.
Poftim, Prissy. Am adus în plus.
Şi poţi folosi scândura Dianei. Ea nu vine.
Bine.
Haideţi să facem gălăgie!
Da!
- Haideţi cu noi la Primărie! - Veniţi!
Veniţi alături de noi!
- Toată lumea, la Primărie! - Haideţi cu noi!
La Primărie, cu toţii!
Pe-aici!
Hai!
Haideţi, veniţi! Pe-aici!
Haideţi înăuntru.
Ce Dumnezeu se întâmplă aici?
Mă scuzaţi, avem o şedinţă!
Nu vă supăraţi!
- Pentru Dumnezeu! - Ce dracu' se...
Bună dimineaţa!
Veţi fi martorii unei acţiuni organizate.
Este un ultraj!
Asta este!
- Cum îndrăzniţi... - Au dreptul să vorbească.
Ce dracu' se petrece aici?
N-am venit să provocăm pe cineva.
Suntem aici
pentru a fi ascultaţi.
Deşi aţi încercat să ne puneţi căluşul în gură,
ei bine...
avem un mesaj pentru voi.
LIBERTATEA DE EXPRIMARE ESTE UN DREPT AL OMULUI
- Du-te acolo. - Da.
Haideţi, acum ajunge.
Daţi-vă jos de pe...
Mulţumim pentru sugestii.
Stacy!
Controlează-ţi copiii!
Nu sunt copii.
Şi nu sunt scăpaţi de sub control.
Ei bine?
Eşti mulţumită?
Sunt fericită că a venit Josie.
Încearcă din nou.
Ce credeţi că se va întâmpla acum?
O altă ediţie electrizantă şi corect editată a ziarului,
precum şi culturalizarea generală a comunităţii.
Aşa să sperăm!
Mulţumesc, dră Stacy.
Îmi va fi dor de aripa dv. protectoare la Queen's.
Chiar că ţi-a ieşit.
Nouă ne-a ieşit.
Ce le-ai spus colegilor noştri de şi-au schimbat părerea despre mine?
Le-am reamintit că tu mereu găseşti o cale de a repara lucrurile.
Precedentele istorice ar sugera altceva.
Apropo de asta...
N-ar fi trebuit să ne certăm acum pe o temă anume?
Probabil.
Vrei să începi tu?
Nu-mi vine nimic în minte.
Nici mie.
După atâţia ani,
cine ar fi crezut că putem lucra atât de bine în E-C-H-I-P-Ă?
Winifred e o fată norocoasă.
Îţi mulţumesc pentru astăzi şi pentru tot.
Ar trebui să plec.
Subtitrare: Retail
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania