Din episoadele anterioare...
Pastilele pentru chimioterapie ale lui Shoemacher.
- Vreau sã ajut. - Mã bucur sã aud asta.
Scapã de el. Discret.
Mã bucur sã cunosc o prietenã a lui Holden.
Mã bucur cã v-aţi întâlnit.
Îmi place ideea de a avea o relaţie, Diane.
Las-o în pace pe Christine!
- Am crezut cã am fost singur acolo. - Nu ai fost. Sunt Willa.
Cum aţi spus cã v-aţi întâlnit?
- Poate cã a fost o greşealã. - Poate cã a fost.
Holden! Intrã.
Am crezut cã poţi controla situaţia.
Şi eu am crezut. Se pare cã m-am speriat.
- Nu am vrut. - Ştiu. A fost un accident.
Nu. Mã refer la ce am spus dupã cinã.
Am vrut sã ştii cã nu am vorbit serios.
Mã bucur cã ai decis sã vii.
Cred cã am fãcut o impresie puternicã.
Ce s-a întâmplat?
Se pare cã m-am speriat.
Mi se pare familiar.
- Aşa ne-am cunoscut. - Îmi amintesc.
Mi-a fost dor de tine.
Şi mie mi-a fost dor de tine.
- Eşti sigurã? - Tu eşti sigur?
E prima datã pentru tine? Pentru noi?
Sunt sigur.
Bine. Şi eu sunt sigurã.
Te simţi bine?
Da. Dar tu?
LUMEA DE DINCOLO Seria II, episodul 4
- Îmi pare rãu... - E în ordine.
- Ar trebui sã... - Da.
Bunã!
Îmi pare rãu... Continui sã-mi cer scuze.
- Trebuie sã rãspund. - Bineînţeles. O sã fiu...
- Da. Mã duc dincolo. - Bine.
- Mã cautã tata. - Trebuie sã plec. Bunicul.
- E totul în ordine? - Da. Dar la tine?
E bine.
- Încuie uşa când pleci. - Da. Vorbim mai târziu?
Bineînţeles.
- 192. - De unde ştii?
- E treaba mea sã ştiu. - Nu ai o maşinã?
Eu sunt maşina.
Pot sã le numãr manual. Dar lucrez aici din 1997.
- Îţi spun sigur cã sunt 192. - Numãrã-le manual.
- Ce îţi doreşti? - Eu? Nimic.
- Biletele sunt pentru tine. - Le-am câştigat amândoi. Le împãrţim.
Am o idee. Tu alegi jucãria mea, iar eu aleg jucãria ta.
- S-a fãcut? - Da.
192.
Vreau acel yoyo albastru.
Iar eu vreau acea brãţarã roşie.
- Îţi place, tati? - La nebunie.
- Ştiu sã mã joc cu un yoyo. - Aratã-mi o figurã, domnule.
Grozav! Ne putem întoarce mâine?
Ai uitat? Trebuie sã plec.
- Mereu trebuie sã pleci. - Dar mereu mã întorc.
Pot sã vin cu tine?
Îmi pare rãu, draga mea. Tati are treabã.
Cu cine?
Mã întâlnesc cu un vechi prieten. A fost mentorul meu.
- Ce e un mentor? - El m-a învãţat sã-mi fac treaba bine.
Promiţi cã te întorci curând?
Promit.
La naiba!
Mulţumesc. Charlie?
- Sunt Diane, mama lui Holden. - Bunã!
Eu spun cã eşti Diane, cea mai bunã specialistã în lasagna.
Mã bucur sã te revãd. Ce faci în oraş?
Holden a spus cã eşti la şcoalã, la New York. Sau în California...
Da. Nu. Mi-am luat liber un an.
Foarte bine. Ce te aduce la Fort Reed?
Vizitez un vechi prieten.
Unde stai?
La un motel. E într-acolo.
- În direcţia aia. - Probabil cã e Dew Drop.
- E singurul motel din zonã. - Probabil.
Iatã-l! Chiefs Special.
Dew Drop are multe avantaje,
dar paza nu e unul dintre ele. Nici apa caldã.
Ştii sã-l foloseşti?
Da. Sunt o excelentã trãgãtoare.
- Mereu am vrut sã învãţ asta. - Te uiţi la el sau nu?
- Da. - Du-te!
Fã-ţi treaba. Oricum, trebuie sã plec.
Mã bucur cã te-am revãzut, Diane, cea mai bunã specialistã în lasagna.
Şi eu mã bucur cã te-am revãzut, Charlie. Poţi veni oricând.
- Sunt multe de fãcut. - Grozav!
- La naiba! - Asta e ceea ce cãutai?
- Nu ştiu. Cât trebuie sã aştept? - Pentru ce?
Ca sã verifici dacã sunt nebunã sau dacã am fost condamnatã.
- Eşti nebunã? - Nu.
- Ai fost condamnatã? - Nu.
- Atunci, asta e. - Îmi convine.
Accepţi numerar?
Am fãcut un duş rapid, de vreo cinci minute.
Când m-am întors, dispãruse.
- Unde poate fi? - Poate cã s-a dus sã se plimbe.
- Pe unde? - Poate s-a dus la localul ãla.
- Nu a mai mâncat acolo de doi ani. - Încerc doar sã ajut.
Puteai sã ajuţi dacã îl supravegheai.
O sã mã duc la local.
- Vin cu tine. - Nu. Rãmâi aici.
În caz cã se întoarce.
Aici, jos!
Luptã!
Ce s-a întâmplat azi la serviciu?
- Tata a fost aici. Nu-i aşa? - Da.
A spus cã vrea sã vorbiţi despre "incident".
Sunt cuvintele lui, nu ale mele. Ghilimelele sunt ale mele.
- Cât de supãrat era? - E greu de spus.
Cât de rãu este?
Am pornit din greşealã motorul unui Cessna 150.
Nu pare aşa de grav.
S-a dezmembrat şi era sã mã transforme în hamburger.
- Ce ai de gând sã faci? - Eu...
Nu ştiu.
- Probabil cã o sã fiu concediat. - Fii serios!
Tata nu ar lãsa sã se întâmple asta.
Deşi ar trebui sã-ţi cauţi o slujbã unde sã nu ai de-a face cu obiecte ascuţite.
Riley a fost aici.
Ne-am împãcat.
Aici, pe canapea? Dezgustãtor, Luke!
Credeam cã ai terminat-o cu Riley.
Cineva i-a furat nişte lucruri. O ajut sã le recupereze.
De ce?
Pentru cã asta fac oamenii. Se ajutã reciproc.
Nu crezi cã ajut oamenii?
Îi ajut! I-am salvat viaţa lui Steve, de la depozit.
Da, dupã accidentul pe care tu l-ai cauzat.
Luke, de asta suntem diferiţi. Tu vezi numai jumãtatea goalã a paharului.
Nu. Mã uit la pahar şi mã întreb de ce nu folosim apa ca sã stingem focul.
- Ce foc? - De exemplu, al meu.
Adicã al lui Riley.
S-a încurcat cu cine nu trebuia.
Voia sã se ducã singurã la el. Nu o pot lãsa sã facã asta.
Vrei sã bat un necunoscut pentru o fatã pe care nu o placi?
Vreau doar sã mã aperi.
Ştiu cã vrei sã duci o viaţã normalã.
Dar viaţa asta normalã îţi face numai necazuri.
Nu oricine are de ales între a despacheta colete şi a salva vieţi.
- Dar tu ai de ales. - Luke, vreau sã te ajut.
Dar Riley ţi-a distrus viaţa o datã. O va face din nou.
Nu pot sã te ajut. Sper cã nici tu nu o vei ajuta.
Asta e diferenţa dintre noi.
- Care? - Tu despachetezi colete.
Eu ajut oameni.
Mulţumesc, Jo. Şi puţin muştar de Dijon, când ai o clipã liberã.
Dacã nu ai muştar de Dijon, sã fie picant.
Sau cu bob întreg. Cu bob întreg, apoi, picant.
- Ce pot face pentru tine? - Direct la subiect.
Îmi place. Am auzit de disputa ta cu Ian Brockman.
- Diane ţi-a spus. - Te-ai enervat. Nu te învinovãţesc.
- Dar asta îmi pune în pericol ancheta. - Tipul îmi pune în pericol familia.
Facem tot ce putem ca sã punem mâna pe ei. Mulţumesc.
M-ai chemat aici ca sã-mi spui sã nu mã apropii de pastorul Ian?
Diane mi-a ţinut deja prelegerea asta.
Corect. Diane...
Eşti apropiat de familia Matthews?
Dar de fiul lor? Tu şi Holden sunteţi apropiaţi?
Suntem prieteni.
- Ţi-a vorbit despre Hollow Sky? - Nu.
Dar despre un tip pe nume Isaac Frost?
Dar despre Tess Shoemacher?
Nu am auzit de ea. Holden e un tip obişnuit, vrea sã-şi continue viaţa.
Nu vorbeşti cu cine trebuie.
Ce au în comun toate aceste nume?
Pe dl Tip Obişnuit,
pe Holden Matthews.
Mã întreb dacã îmi poţi spune
de ce este el în centrul anchetei mele despre Hollow Sky.
Niciodatã nu mi-a plãcut
modul în care voi, agenţii FBI, acţionaţi din spatele birourilor.
Se pare cã tu acţionezi din spatele unui cheeseburger.
Încerc sã vã ajut pe tine şi pe Christine.
- Dupã cum am spus, Holden e doar... - Un tip obişnuit.
Bine. Dacã îţi aduci aminte ceva, dã-mi un telefon.
- Sau trimite-mi un mesaj. - Bine.
Mincinosule...
Îmi pare rãu pentru ce s-a întâmplat cu Jeff.
A fost violent. Nu trebuia sã vezi asta.
Era supãrat din cauza lui Kevin.
Fiecare om suportã durerea în felul lui.
Cum merg lucrurile între tine şi Tom?
Suntem tot Separaţi, dacã asta întrebi.
Da.
Nu aş lua prânzul cu tine dacã aş fi cu Tom.
Nu e nimic în neregulã ca doi prieteni vechi sã ia prânzul.
Asta suntem noi?
Prieteni?
Nu ştiu de ce, dar mã simt mai bine când sunt cu tine.
Care e secretul tãu?
Sper ca în curând sã nu mai fie un secret.
Te referi la Hollow Sky.
Poţi sã-mi spui. Promit sã nu am prejudecãţi.
Mã bucur.
Sunt multe aspecte despre care nu pot vorbi.
Nu din cauzã cã sunt ilegale sau periculoase,
ci pentru cã încã se lucreazã la tehnologie.
- Ce fel de tehnologie? - O tehnologie care va schimba lumea.
Va schimba modul în care oamenii, atât cei vii, cât şi cei morţi,
vor aborda viaţa de apoi.
Ne va ţine în legãturã cu cei dragi şi dupã moartea lor.
Moartea nu va fi o trecere în nefiinţã, ci o cãlãtorie.
Sunã...
- Nebuneşte. - Aşa e.
Poate cã ar trebui sã vãd ca sã cred.
Poate reuşesc sã aranjez ceva, eventual, o prezentare a sediului.
- Dacã eşti interesatã... - Chiar poţi face asta?
Sã vedem ce pot face.
Relaxeazã-ţi umerii.
- Încerc doar sã te ajut. - Nu ţi-am cerut ajutorul.
Probabil cã ratezi ţinta fiindcã eşti tensionatã.
- Probabil. - Nu te mai gândi la nimic.
- Cum pot sã fac asta? - Goleşte butoiaşul, şi o sã-ţi arãt.
Nu-i aşa cã e cel mai bun trãscãu pe care l-ai bãut?
E dezgustãtor.
E o reţetã de familie.
Mai dã-mi unul.
- Nu te-am vãzut pânã acum. - Nu sunt din partea locului.
Misterioasã...
Nu chiar. Am crescut în multe locuri.
Ai venit la Fort Reed sã te antrenezi la tir?
Şi sã beau trãscãu cu strãinii.
- De ce te antrenezi? - Mã gândesc sã omor pe cineva.
- Bine. Pe cine? - Pe un bãtrân. Are vreo 102 ani.
Ce ţi-a fãcut bietul bãtrân?
Lucruri distractive. De exemplu,
m-a rãpit şi m-a ţinut ostaticã
într-un loc ciudat mai mult decât am vrut.
Glumim în continuare? Începe sã parã real.
N-o sã ştii niciodatã.
Încã eşti tensionatã.
Inspirã...
Relaxeazã-te. Ia ţinta în vizor.
Ai ceva care sã curgã mai uşor pe gât?
- E teafãr? - Da.
- E puţin dezorientat, dar nu e rãnit. - E arestat?
Proprietarii casei au decis sã nu depunã plângere.
Pentru ce?
Au venit acasã şi l-au gãsit pe bunicul tãu sãpând în curtea din spate.
Când l-au abordat, a devenit ostil.
Le-a spus sã plece, fiindcã e casa lui.
A avut probleme cu memoria în ultima vreme.
Supravegheazã-l mai bine, altfel, situaţia se va înrãutãţi.
Pot sã-l duc acasã?
- Am fost aşa de îngrijoratã... - Nu e nevoie.
Mulţumesc.
- Iatã ce am gãsit, Willa... - Nu ştiu ce e asta.
În aceastã agendã scrie cum se reparã maşina.
Am îngropat-o acum 30 de ani, dar nu am uitat niciodatã.
Sã mergem acasã!
Pagube de 513000 de dolari.
Cinci, unu, trei, zero, zero, zero.
Cine îmi spune ce s-a întâmplat?
Întreabã-l pe el.
Îmi pare rãu.
- E tot ce ai de spus? - Tu erai şeful.
Tu aveai cheile şi codul alarmei.
Te-ai legat de Holden din ziua în care a fost promovat.
Stevie nu are nicio legãturã cu asta.
M-am înfuriat.
Mi-am pierdut controlul şi am distrus totul. Îmi pare rãu.
Ţi-ai pierdut controlul şi ai distrus obiecte de o jumãtate de milion?
- Plus 13000 pentru elice. - Stevie!
Cineva sã-mi dea un rãspuns, altfel, vã tai salariul.
Nu e nevoie. Îmi dau demisia.
Ne laşi singuri un minut?
Ia loc.
- Ce faci? - Tatã, îmi pare rãu. Doar cã...
Nu spune nimic! Ai dat-o în barã, asumã-ţi responsabilitatea.
Vorbim de peste o jumãtate de milion.
Holden, nimeni nu crede cã tu ai fãcut asta.
Asigurarea va acoperi pierderea, dar trebuie sã dai explicaţii.
Ce e cu tine?
- Nu sunt fãcut pentru munca asta. - Fii serios!
Te-am vãzut cuplând un motor de maşinã de tuns iarba la o cutie cu zece trepte.
Şi acum introduc date în computer.
Aşa e. Vrei sã lucrezi la alt departament?
Vrei sã lucrezi în producţie? Pot aranja asta.
- Tatã, nu înţelegi. - Ai dreptate. Nu înţeleg.
Ceva e în neregulã cu tine. Ce anume?
Spune-mi ce vrei.
Vreau sã-mi iau lucrurile şi sã plec acasã.
- De ce îmi îngreunezi situaţia? - Fiindcã sunt tatãl tãu.
Nu vreau sã iei o decizie pe care sã o regreţi mai târziu.
Înţelegi?
- Încerc sã te ajut. - Nu ţi-am cerut ajutorul!
Nu.
Nu l-ai cerut.
Aveam aşteptãri mari de la tine, Holden.
Da. Şi eu.
Poţi sã-ţi iei lucrurile şi sã pleci.
- Iatã-l! Ai venit mai devreme, amice. - Ce mai faci, Richard?
Mai bine acum, cã eşti aici. Intrã.
- Ce ai pus pe grãtar? - Cârnaţi şi hamburgeri.
Sper cã ţi-e foame. Ce ai adus?
Whisky, pentru noi, şi o pãpuşã, pentru Maddy. E aici?
Nu. E la parcul acvatic. O sã fiu singur toatã ziua.
Ce-ar fi sã desfaci sticla şi sã torni în pahare?
Ce ai mai fãcut?
Nu mã plâng. Am de muncã.
Am cumpãrat cabana din Nord. Kansas City câştigã.
Ai ascultat meciul pe drum?
Nu m-am uitat la fotbal de când s-a nãscut Emily.
Nu am fost niciodatã mare fan.
Dacã renunţi la asta, n-o sã mai poţi recupera.
Indiferent cât de tare lovesc, sunt doar nişte adulţi în colanţi.
Pariez cã, la şcoalã, ai fost la toate piesele şi la şedinţele cu pãrinţii.
Fiica mea a jucat toamna trecutã în "Scufiţa Roşie".
A fost spectaculoasã.
Serios? Maddy a jucat rolul lupului din "Scufiţa Roşie".
Nu am înţeles cum de i-a luat Scufiţei Roşii aşa de mult timp
sã înţeleagã cã în patul bunicii era un lup
îmbrãcat în hainele bunicii şi pregãtit sã o mãnânce.
Ce vacã proastã!
Chiar o sã te prefaci cã habar nu ai de ce te-am chemat azi aici?
Am o bãnuialã.
Suntem prieteni de 20 de ani şi vreau sã sper cã e de bine.
- M-am înşelat. - Asta e problema ta.
Nu poţi separa viaţa personalã de cea profesionalã.
Sunt prietenul tãu, dar asta nu mã va împiedica sã te ucid.
Fiindcã asta e sarcina mea.
Shoemacher.
Ai furat din casa ei. Ce credeai cã se va întâmpla?
Nu mã înţelege greşit. Treaba asta mã dezgustã.
Îmi face rãu la stomac.
Nu sunt un monstru.
Am avut parte de momente bune de-a lungul anilor.
La naiba! Ai dat-o în barã.
Nu vrei sã ştii ce am gãsit în seiful lui Shoemacher?
Pilule pentru chimioterapie. Are cancer.
- De ce e asta treaba ta? - Nu e treaba mea.
Dar acţionarii Hollow Sky
au investit mulţi bani în Shoemacher.
- Iar acţiunile ei scad. - Şi ce dacã? Eşti acţionar?
Cred în Hollow Sky. E o organizaţie importantã.
- Înseamnã mult pentru mine. - Ştii ce înseamnã ceva?
Banii. Primim un telefon, acceptãm sarcina.
Nu punem întrebãri, nu ne amestecãm în afaceri le şefilor.
Primim ordine. Nimãnui nu îi pasã de ce gândeşti.
Le pasã de ceea ce faci. Iar acum tu nu faci prea bine.
Cine mai ştie despre prietena noastrã, Shoemacher?
Ori îmi spui tu, ori o aduc pe Emily sã-mi spunã.
M-ai fãcut sã-mi irosesc glonţul.
- Cine te-a învãţat asta? - Tu.
Credeai cã o sã fie uşor?
Uşor, nenorocitule!
Am stricat yoyoul din cauza ta.
Temperatura scãzuse sub zero grade.
Cu o noapte în urmã, cãzuse zãpadã de un metru înãlţime.
Abia puteam sã deschid uşa.
Eram însãrcinatã în patru luni.
Aveam pofte ciudate.
Eu şi Kevin fuseserãm de curând la magazin.
Casa era plinã cu mâncare.
Ne-am încuiat în casã,
am fãcut pop-corn şi fripturã la micul dejun
şi ne-am uitat la televizor toatã ziua.
Am stat singuri toatã ziua.
Christine, mulţumim cã ai împãrtãşit cu noi aceastã amintire.
Lacrimile tale,
durerea şi suferinţa ta...
imagineazã-ţi cã nu mai trebuie sã existe.
Imagineazã-ţi cã Kevin e în viaţã
şi cã aşteaptã sã comunici cu el.
- Cu ajutorul unui mediu? - Nu. Direct cu Kevin.
Doar tu şi el. Vorbiţi, râdeţi, sunteţi împreunã.
Cei dragi nu dispar.
Doar cã sunt în altã parte.
Aşteaptã ca voi sã credeţi.
Mulţumesc cã ai venit.
Dle pastor Ian...
- În legãturã cu cele întâmplate... - Aparţin de trecut, Jeff.
Înţeleg cã, în asemenea situaţii, emoţiile pot fi foarte puternice.
- Am greşit şi îmi cer scuze. - Scuzele sunt acceptate.
E interesant ce faci aici. Aş vrea sã ştiu mai multe.
Ştiu cã pare ciudat, dar îţi garantez cã aici vei gãsi o altã fericire.
- Sper sã mai treci pe la noi. - Bineînţeles.
Cum intru?
Cheile sunt sub acel flamingo.
Pastilele sunt în borcanul cu dulciuri din dulapul de deasupra chiuvetei.
Tipul pare un adevãrat geniu.
- Sã ţii telefonul deschis. - Da.
E foarte frumos din partea ta, Luke.
Nu ştiu ce m-aş fi fãcut fãrã tine.
- Mã întorc repede. - Bine.
Bine.
Dumnezeule...
Rãspunde, Luke!
Sunt Luke. Lãsaţi un mesaj. Pace.
Ce naiba...
Asta pãţeşti când intri neinvitat în castelul unui bãrbat.
- Dã-mi pastilele! - Nu sunt alte tale. Le-ai furat!
Pe dracu'! Sunt ale mele.
Jegoasa aia încã mi-e datoare de la ultima livrare.
Da? Atunci, de ce nu îi spui?
Riley...
Ai picat de fraier. Tâmpitule!
Fii serios...
Ce ai aici? 81 de dolari?
Îi scãdem din 2000...
Fã scãderea şi o sã afli cât îmi datorezi.
Am încercat doar s-o ajut.
O poţi ajuta dându-mi banii ãştia pânã sãptãmâna viitoare, altfel...
Luke Matthews?
O sã te aştept pe Elmwood Road, la numãrul 1989, ca sã-mi plãteşti.
Bunã!
Plains Brew, te rog.
Nu ştiu altã marcã de bere.
Cum a fost ziua ta?
- Mã bucur cã s-a terminat. - Da. Şi eu.
- Mi-am dat demisia. - Cum rãmâne cu promovarea?
- Nu a dat rezultate. - Îmi pare rãu.
Mulţumesc.
Poate cã pierd vremea încercând sã fiu normal, aşa cum a spus Luke.
Nu eşti normal, Holden.
Nu sunt erou, dar pot face lucruri pe care nimeni nu le poate face.
- E timpul sã fac ceva bun cu aceste... - Puteri?
De asta ţi-ai dat demisia?
S-ar putea.
Doar cã nu ştiu ce ar trebui sã fac.
Sunt sigurã cã o sã-ţi dai seama.
Te simţi bine?
Ce s-a întâmplat?
Arthur a dispãrut. L-am gãsit doar dupã ce a fost arestat
din cauzã cã a intrat cu forţa într-o casã.
- A dispãrut? Cum? - Probabil cã are Alzheimer.
Sau ceva la fel de grav.
Nu se simte bine şi nu ştiu cum sã-l ajut.
Ştiu doar cã nu va mai trãi mult şi o sã rãmân singurã.
Fãrã familie.
Doar eu.
Aş vrea sã-mi beau cocteilul
şi sã mã gândesc la problemele mele înainte de a le rezolva pe ale tale.
- De ce nu mi-ai spus? - Fiindcã nu ai întrebat.
Ce sã întreb? Willa, Arthur a fost arestat azi?
Trebuia sã mã întrebi ce mai fac.
Ultima oarã, ai plecat din cauza unei urgenţe în familie.
- E totul în ordine? - Nu ştiam cã eşti supãratã pe mine.
Nici eu nu ştiam.
Îmi pare rãu...
Nu ştiu cum sã fac asta, cum sã fiu iubitul tãu.
Uneori, cred cã era mai uşor dacã rãmâneam pe Tãrâm.
- Şi eu cred asta. - Ştiam cum sã trãiesc acolo.
Amândoi ştiam.
Îţi aminteşti cum te-ai simţit prima oarã pe Tãrâm?
Eu eram înspãimântat.
Nu ştiam unde eram, nici ce se petrecea.
Nu ştiam dacã eram viu sau mort.
Dar, cumva, ne-am gãsit unul pe celãlalt.
Şi nu am mai fost singur. Nu mi-a mai fost fricã.
Nu mai eram pierdut.
Ne aveam unul pe celãlalt şi, împreunã, am supravieţuit.
- Scuzã-mã, mamã. Te-am trezit? - Nu. Citeam.
- Nu poţi sã dormi? - Am bãut prea multã cafea.
- Cum a fost ziua ta? - La fel. Bine.
- A ta? - La fel.
E totul în ordine?
Da. Exersez puţin.
Dacã te simţi bine, mã întorc în casã.
- Bine. Ne vedem mâine-dimineaţã. - Noapte bunã!
- Te iubesc. - Şi eu, pe tine.
N-o sã ghiceşti cu cine m-am întâlnit azi!
Stai puţin... Care e atuul?
Nu îmi amintesc.
Parcã ai spus cã nu aştepţi pe nimeni.
Nu aştept. Încetişor, Rambo...
- Iau eu arma. - Bine.
E camera mea, e arma mea, iar eu sunt pregãtitã.
Atunci, pe ei!
Bunã!
Traducere unicat: ReTAiL