URMĂTORUL EPISOD CONȚINE DESCRIERI ALE UNOR ACTE DE VIOLENȚĂ SEXUALĂ
CARE ÎI POT AFECTA PE UNII TELESPECTATORI
Șase luni.
Șase luni îmi luase să o reclam pe Martha la poliție.
Vă ajut cu ceva?
Trebuia să zic de Teri, cum o atacase Martha, dar n-am zis.
Aș vrea să fac o plângere. Cum se procedează?
Ce doriți să reclamați?
Trebuia să zic de pipăială, dar n-am zis.
Nu știu cum să vă spun. Mă urmărește și mă hărțuiește cineva.
- Bărbat sau femeie? - O femeie.
Trebuia să-i zic numele ei, că era recidivistă, dar n-am zis.
Ascultați-mă, sunt foarte îngrijorat.
Cred că e un caz medical.
Iar când m-a întrebat…
De ce ați așteptat atât?
…m-au năpădit amintirile.
MICUȚUL MEU REN
Cu cinci ani în urmă, eram la Edinburgh, la festival.
Mereu îmi dorisem să am un spectacol acolo,
să mă alătur forfotei artiștilor de stradă care-și căutau clipa de faimă.
Știam că va trebui să mi-o caut și eu.
Scenarii, actorie, comedie, orice era nevoie.
Aveam nevoie de acea libertate,
care vine doar dacă ai visuri mărețe și nu pregeți în a le atinge.
Locul de la periferie unde urma să țin show-ul,
cu ferestre murdare și podele lipicioase, mirosind a prăjeală de cartofi,
mi s-a părut raiul pe pământ.
- Bună! - Sal'!
- Unde se ține show-ul de comedie? - Comedian sau spectator?
Comedian.
Pe ușa aia.
Mulțumesc!
E vorba de altă ușă sau…
Ai priză în colț. Dai masa într-o parte.
Asta e scena mea? Aici? În barul principal?
Exact.
Televizoarele rămân pornite?
Fără sonor.
- Și clienții? - Le poți cere să plece, dacă vrei.
N-aș putea să fac asta.
Ei vin aici 12 luni pe an. Eu, doar una.
Le ceri tu să plece?
Nu.
Dar… vor să vadă un show de comedie?
Asta o să aflăm.
Bine! Să începem.
Ce naiba!
Mizeria aia de festival Fringe!
Doamnelor și domnilor, urmează un show de comedie!
O să mă schimb în spatele peretelui.
Când mă prezint, aplaudați frenetic.
Ce ziceți?
Minunat! O persoană.
Bine, începem!
Doamnelor și domnilor, aplauze pentru Donny Dunn!
Așa, băga-mi-aș! Să v-aud!
Mama a murit azi.
Serios? Nimic?
Adică e amuzant să încep așa, deși mi-a murit mama, nu?
Antiteză?
Show-urile au fost groaznice.
De cele mai multe ori, anulam, fiindcă nu venea nimeni.
Odată, am încheiat brusc, în iureșul unei petreceri de burlaci.
- Dă-mi-o! - Aici!
Nu!
Vă rog! Îmi trebuie pentru restul lunii!
Uneori, nici nu împărțeam fluturași, sperând să nu vină nimeni.
După doar o săptămână, mă simțeam ultimul om din showbiz.
M-am circumcis. Nu găseam foarfecă destul de mare.
V-ați prins?
Adică am scula foarte mare.
Nimic? Serios? Bine, în regulă.
M-am dus după vinete. Am venit cu asta!
La dracu', m-a văzut mai credul!
Da? Astea nu sunt vinete, sunt gălbui!
Mă întrebam cine ar observa dacă aș pleca.
I-ar păsa cuiva?
Doamnelor și domnilor, asta a fost tot!
O să stau la ușă cu o găleată pentru donații.
Dați cât credeți.
Mulțumesc că ați venit.
E mai bine ca ieri.
- Ce ai avut ieri? - Un nasture și un prezervativ.
Am ceva pentru tine.
I-a căzut cuiva din portofel.
E al tău, dacă îl vrei.
Știu că vouă, artiștilor, vă place să beți.
BARUL LUNA MEMBRU VIP
Habar n-aveam dacă va merge când l-am filmat.
Știți scena cu soldații de tinichea?
Am filmat-o pe plajă, în Lancaster, cu staniol de la catering.
Am folosit atât de mult, încât Benji zicea că-i ies plombele.
Scuze că te întrerup, ai lucrat la Cotton Mouth?
- Da. - Ador serialul ăla!
- La ce ai lucrat? - La scenariu.
Drace, pot să-ți pup picioarele?
Am un show la barul Hoppy.
Hai să mă vezi dacă poți!
- „LOL pe cancer”… - Nu e un titlu tare?
Încercăm să venim.
Ce-ați mai văzut?
- La revedere! - Da.
Băga-mi-aș!
Ce labagii, nu?
Da! Și eu am făcut o primă impresie oribilă.
Nasol! N-o să mai lucrezi în domeniu.
Ar fi ceva să am o șansă.
- Îl vezi pe tipul ăla? - Da.
A scris Cotton Mouth. E o nebunie! L-ai văzut?
- Pe sărite. Nu-mi place. - Ești nebun.
Ar trebui să fie ilegal atâta succes la vârsta lui.
- Îi punem otravă în băutură? - Ce diabolic!
Dar da, aș vrea.
- Actorii au făcut tot serialul. - De acord.
Frate, îmi pare rău că îmi pasă de părerea lui.
Cu ce te ocupi?
Sunt comedian când se râde și artist abstract când nu se râde.
- Cum a fost azi? - Am făcut artă.
- Eu sunt Donny. - Darrien O'Connor.
Adică…
Cotton Mouth.
- Poftim? Și cine e… - Asistentul meu.
Fost asistent, dacă-mi vrea slujba.
Îmi pare rău! Aia cu actorii a fost o glumă.
Știam cine ești. Scenariul face tot serialul.
Stai liniștit.
- Ai zis că nu-ți place. - Așa e.
De ce faci ceva nu-ți place?
Sunt o prostituată de televiziune. Iau orice mi se oferă.
Ce zici de un comediant ratat?
Doamnelor și domnilor, să-l aplaudăm
pe cel care pune LOL-ul în Propranolol!
O tăiem la montaj.
Donny Dunn!
Da!
A murit mama azi.
Asta și-ar fi dorit. Să mor și eu de rușine odată cu ea.
- Vreți să-l vedeți pe amicul meu Percy? - Da!
Bine!
El e Percy. Facem un număr de ventrilocie dublă.
- Salut, Percy, ce faci? - Bine, mersi. Tu?
- Ce-ai făcut azi, Percy? - Am mozolit un cocoșel!
Grozav! Mulțumesc!
Super!
Mulțumesc că ați venit! Mulțumesc!
- Una de 20! - Nu ne-am luat rămas-bun aseară.
- M-am gândit să vin azi. - Ai dreptate! Rămas-bun!
Nu. Așteaptă! Glumesc. Scuze!
Ești ciudat.
Chiar așa? Fir-ar să fie!
Nu-ți face griji. Nu mă deranjează ciudățenia.
Hai să vorbim. Am niște idei ca să-ți faci show-ul mai bun.
Da. Ar fi extraordinar!
- Pe mai târziu, atunci! - Pe mai târziu, cowboy!
Ce dracu'?
Darrien s-a implicat în numărul meu în următoarele săptămâni,
arătându-mi ce mergea și ce nu.
…menține contactul vizual!
Am repetat mult, pentru a pune totul în ordine.
Ochii la mine!
Trei rânduri aici.
Televizoarele s-au oprit, iar scaunele erau întoarse.
Cei de la bar i-au alungat pe clienții care întrebau de meci.
Azi nu dăm meciul. Încearcă la barul de mai încolo.
Spectacolele mergeau strună.
Doamnelor și domnilor, aplauze pentru Donny Dunn!
A murit mama azi.
Cred că asta și-ar fi dorit. Să mor și eu de rușine odată cu ea.
Seara, ieșeam cu Darrien și trăiam ca o vedetă
în cel mai tare bar cu circuit închis.
Beam cocktailuri până dimineața, vorbind despre numărul meu
și despre cum îl vom face după festival.
Trebuie să faci show-ul ăsta în Londra.
Nu mai știam pe nimeni ca Darrien. Se descria ca fiind…
Un pansexual budist poliamoros, căruia îi plac lucrurile de calitate.
În două săptămâni, îmi povestise despre plăceri de care nu auzisem.
E greu să ceri ajutor când ești legat și ai căluș cu bilă în gură.
Pe măsură ce stăteam în acel bar și puneam lumea la cale,
mă simțeam purtat de vântul schimbării.
Părea să aibă cheia unui club secret,
și era suficient să mă las ghidat de el.
Ce facem aici?
Sunt patrule în toalete.
- Trebuie să scrii scenarii cu mine. - Da. Ar fi extraordinar.
- Ești gata? - Da!
Bine. Poftim!
Să-mi trag una!
Bravo, flăcăule!
Dar ce începe se și termină.
Da, e nasol, dar de beat ce eram, mi-am pus plasa de păr pe penis.
Darrien s-a întors la Londra,
și n-am mai vorbit cât am stat la festival.
Poate că luase o pauză sau plecase în vacanță,
dar mi s-a părut ciudat.
Fluturașii au fost aruncați, afișele au fost rupte,
televizoarele au fost pornite din nou pentru meciuri,
iar eu mă întrebam dacă nu fusese un vis smintit.
Dacă chiar se întâmplase.
Asta e!
Simțiți focul prin vene!
Lăsați-l să vă ia cu el!
Câteva luni, am făcut un curs de actorie la Oxford.
Îmi amintesc clar, când am fost admis, mai că am plâns de fericire.
Dar după Edinburgh și cu toate că o întâlnisem pe Keeley,
revenirea la școală părea un pas greșit.
Între țopăiala în costum mulat, în rol de flacără,
exercițiile vocale,
imitarea animalelor și orice altceva în afară de actorie,
am simțit în stomac o senzație imposibil de exprimat.
Îmi lipsea Darrien.
Îmi lipsea încrederea dată de el, senzația că contez,
speranța că într-o zi, viața mea ar putea avea un sens.
Acum, pierdut între costume negre, mă simțeam din nou un nimeni,
de parcă dispăream din lume după ce începuse să-mi placă.
Donny!
Vii?
Da.
DARRIEN
Scuze, trebuie să răspund.
Salut, amice! Da. Mă bucur să te aud!
Îmi place. Mă distrez de minune.
Putem găsi un moment mai bun? Sunt la oră acum.
Ce? Pe bune? Vrei să scriu cu tine?
Da, amice! De o mie de ori, da! Desigur!
Donny, ce faci? Profa a înnebunit!
Durează doar o clipă!
Trebuie să închid, dar da!
Donnie Brasco!
Sinéad O'Connor!
Mă bucur că te văd! Toate bune?
- Da. Intră! - Mersi.
Măiculiță, locul ăsta e uimitor!
- Ai o pisică! - Fergus.
- Suntem îndrăgostiți. - Nu mă mir.
Ești tare drăguț, nu-i așa, Fergus? Bună!
Bei un ceai?
Bine! Am scris câteva scene.
Nimic ieșit din comun. Mai trebuie lucrat la ele.
Ia te uită!
Șaizeci de pagini?
Da. Nu mi-a luat mult.
Uite cum facem!
Zi-mi pe scurt. Așa înveți să propui un proiect.
Bine! E despre un tip pe nume Nigel, un avocat de top,
care, la 50 de ani, decide să se apuce de wrestling.
- E o chestie de nișă. - Serios?
Da. Cine se mai uită la wrestling după vârsta de șase ani?
Chiar așa! Eu, sigur nu.
Continuă!
Pe scurt, devine pasionat și începe să se lupte tot mai mult.
Curând, nu mai reușește să separe cele două lumi.
Vine la procese cu ochii vineți.
Uită să se demachieze.
Trebuie să facă o alegere.
Să fie avocat sau să fie Harry Călăul,
bătăușul plin de noroi, care bea bere în neștire în Austin, Texas.
Harry Călăul e porecla de luptător.
Mai lucrează.
- Dar n-ai citit textul. - Îl citesc când mă convingi.
- Aș putea merge în altă cameră să… - Vrei să ne drogăm?
- Aici? - Da, de ce nu?
Mai târziu, ieșim să bem ceva. Să ne amintim de Edinburgh.
Da. Sigur.
Frățioare, ai lucrat cu legende ale comediei!
- Cum sunt? - Așa și așa.
Nu vorbești serios! Sunt extraordinari!
Pe unii dintre ei i-aș invita oricând la cină.
Știi jocul ăsta?
Poți invita pe oricine, dar numai cinci persoane.
Sună oribil. Casa mea e un spațiu sacru.
Doar cineva special e primit aici.
Haide, o dai la întors! Cine ar fi?
N-ar fi celebrități.
Ar fi lideri, guru, spirite deschise.
Sau eu pe toate scaunele.
Tu, de șase ori! Parcă văd câte droguri ar fi acolo!
Ți-i zic pe ai mei: Gervais, Sacha Baron Cohen, Julia Davis,
Coogan sau Pryor și Gandhi sau cineva ca el.
Trebuie să pari virtuos.
- Vrei să te droghezi ca lumea? - Da!
Adică foarte tare.
Da, la dracu'!
- Care era secretul lor? - Ce vrei să spui?
Ce au făcut ca să ajungă unde sunt?
Au făcut ce le-am zis.
Vorbesc serios.
Au făcut tot ce le-am cerut.
Extraordinar!
Vino lângă mine!
Ce e asta?
O bombă cu ecstasy.
Iar ăsta e GHB, un relaxant.
- Te relaxează. - Înțeleg.
Mergi pe mâna mea! N-ai mai trăit așa ceva.
N-am mai trăit ceva ca tine, asta e sigur.
- Băga-mi-aș! E dezgustător! - Rezultatul merită.
Efectul a fost ceva ce nu mai simțisem vreodată.
Parcă o rază divină cobora din spațiu,
prin acoperiș, în sufrageria lui Darrien, exact acolo unde stăteam eu,
iar valurile Oceanului Indian îmi mângâiau corpul.
Iar Darrien îmi asemăna talentul cu al comedienilor copilăriei mele.
Ai un viitor luminos.
Un mare viitor.
Cu fiecare propoziție cu fiecare drog luat,
începeam să cred, să miros, chiar să simt pe limbă
că visurile mele erau realizabile.
Că puteam să le prind când mi se derulau prin față.
Nu ai timp de pierdut.
Nu te deranjează, nu?
Nu.
Fir-ar să fie!
Ce e?
Ce s-a întâmplat?
O să vomit.
Nu… Nu în castronul pisicii.
Te simți bine?
Te bat pe spate.
Mulțumesc! Îmi pare tare rău.
Doamne! Îmi pare rău!
Oprește-te!
Vrei niște lapte de migdale?
Poftim! O să-ți facă bine.
Îmi pare rău pentru asta.
E în regulă. O s-o luăm mai încet.
Mi-ar plăcea să mă prefac că asta a fost tot.
VĂ APELEAZĂ DARRIEN
Salut, amice! Ce faci?
Da! Nu, mă simt bine.
Trebuie să intru la oră, așa că…
Poftim?
Ce? Postul vrea Harry Călăul?
Să fiu al naibii! Le place? Asta e…
E incredibil!
Vrei să…
Da, are sens ce zici.
Da. Sigur că da. Vin.
- E extraordinar! - Da. Grozav! Mersi!
Să ai un post mare în spate așa devreme în carieră!
Darrien mi-a povestit ce ziseseră.
Eu rânjeam larg, auzind de comisioane și exclusivități,
și alte chestii pe care nu le înțelegeam.
Iar când a adus drogurile, am acceptat fără ezitare.
Credeam că am stricat tot.
- Ce? - Asta.
Când am vomitat.
Nu vorbi prostii!
Nu e de ajuns să vomiți ca să renunț la talentele tale.
Mulțumesc.
Mulțumesc mult!
Dacă pot face ceva…
Continuă să visezi.
Asta e ușor.
Mutat la Londra cu Keeley,
mă drogam la Darrien aproape în fiecare weekend.
Poftim! Începem cu obișnuitul ecstasy.
Credeam orbește în vorbele lui,
eram convins că succesul e după colț,
că voi face un show înainte de 30 de ani și voi ajunge milionar,
tot ce îmi spunea înainte să-mi dea cele mai noi droguri.
De la un joint fumat o dată, acum trăgeam crack câte o săptămână.
Caută senzația. Nu te teme.
Și metamfetamină.
Îți vei îmbrățișa potențialul creativ.
Și heroină.
O să ajungi departe.
Când drogurile te duc în acea stare în care gândurile dispar și apare euforia,
discuțiile despre viitor, faimă și fericire au același efect
ca substanțele care-ți curg prin corp.
Era doar o chestiune de timp.
Am leșinat de multe ori când eram cu el.
Când mă trezeam, el era întins lângă mine,
cu mâinile și gura lui pe unde-mi umblase pe corp.
Mergeam la baie
și-i găseam saliva clocită în zona mea genitală.
Apoi, lunea, redevenea tipul distant și dur.
Prin adnotări brutale mă făcea să rescriu texte,
fără plată, în sevraj
și chinuit de tuse de la o infecție în gât.
Și tot am revenit.
- Nu stai cu mine de ziua mea? - Nu, mă duc la Darrien.
Ce dracu', Donny? Nu ți se pare puțin ciudat?
Nu vreau să merg cu prietenii tăi. N-am bani.
Dar te duci la un scriitor bătrân să te droghezi.
Știu că nu are sens pentru tine. Mă ajută în carieră.
Cum? Lucrezi într-un bar de când ești la Londra.
- Îi faci treaba pe gratis. - N-am timp de discuția asta!
În acea noapte, Darrien mi-a dat LSD.
Eu iau jumătate. Tu, una și jumătate.
Te voi ghida. O să fii în siguranță.
Lasă muzica să te ducă unde vrea.
Revăd imaginea mea la 20 de ani, rupt de droguri,
privind un bărbat de 55 de ani ce dansează pe un ritm amazonian,
de câte ori sunt întrebat cum am ajuns să fac comedie.
Spune-mi ce vezi!
Culori strălucitoare. Un contur.
Sunt o pasăre Phoenix?
Asta vezi?
E important să mă vezi ca pe ceva puternic.
O pasăre Phoenix. Un cavaler.
Sau unul dintre luptătorii care îți plac.
Dintr-o dată, de nicăieri, m-a străfulgerat o idee foarte clară.
„Vrea să-ți controleze mintea.”
Ce s-a întâmplat?
„E un om rău. Ești într-o situație urâtă. Pleacă acum!”
La dracu'!
- Să-mi bag! - Ce e? Ce s-a întâmplat?
- Nu mai văd! Totul e alb. - E în regulă. Asta e renașterea.
- Nu mai văd! - Ești în siguranță cu mine!
Subconștientul meu, reprimat în tot acest timp, se trezise
și îmi arăta că eram în rahat.
Ce se întâmplă?
- E de rău. Mi se zice că e rău. - E doar paranoia.
- Luptă cu ea! - Oprește muzica.
E oprită.
Băga-mi-aș!
La dracu'!
Muzica asta…
Doamne! Muzica asta nenorocită!
La dracu'!
Ia asta!
- Nu! - O să te liniștească.
Ai mai luat. Te relaxează.
Nu, ține-o înăuntru.
Înghite!
Așa!
A fost foarte tare!
E în regulă. Așa…
Respiră, simte-mi mâna. Respiră.
E în regulă.
E în regulă. E normal ce se întâmplă.
Așa trebuie să fie.
Relaxează-te.
E în regulă.
Nu!
Nu…
Cum ți s-a părut?
Fă un duș. Apa caldă o să-ți facă bine.
Ce dracu'?
Pot să intru?
Vino aici!
Aș vrea să zic că am plecat, că am fugit și nu m-am mai întors,
dar am rămas acolo câteva zile.
Luni am făcut o infecție la ochi, iar el m-a spălat cu apă sărată.
Marți, i-am hrănit pisica cât el vorbea la telefon.
Abia miercuri am ajuns acasă.
Ce-ai pățit?
Nimic. Îmi pare rău că am lăsat lucrurile așa.
Cel mai mult mă deranja că nu știam.
Ce se întâmplase când eram leșinat?
- Te simți bine? - Da, n-am nimic.
Crezuse vreodată în mine sau a fost o manipulare bine pregătită?
Fusese treaz tot timpul?
Cu ce se alegea din asta? Era doar dorința de a corupe?
De a-și asculta mintea bolnavă?
Asta îl excita, să-mi distrugă viața?
Ascultă…
Nu vrei să vedem un film? Nu prea am chef.
Nu, taci!
Îmi pare rău. Nu facem asta azi.
- Nici ieri nu am făcut. - Poate că trebuie să iau o pauză.
De la sex sau de la mine?
Bine.
După ce Keeley a plecat, am clacat.
Nu puteam decât să contemplu amintirea celor întâmplate.
Am început să simt o confuzie sexuală copleșitoare,
care îmi răvășea corpul.
Am crezut că va trece,
dar a devenit nesiguranță, iar apoi, o nebunie furioasă.
Nu știam dacă aceste emoții erau cauzate de el
sau existaseră mereu în mine.
Se întâmplase fiindcă emiteam în mod inconștient semnale?
Sau cele întâmplate mă făcuseră așa?
Pe stradă, mi se părea că toată lumea știe prin ce trec.
De parcă îmi priveau în suflet și vedeau violul, îndoielile și confuzia.
Parcă prin ochii mei se vedea cel mai mare secret al vieții mele.
Visam că îl omor,
că îi tai scula sau limba, oricare îmi făcuse mai rău,
și că îi ard cadavrul.
După luni de ură, furie și confuzie, nu am avut altă opțiune.
EXTREM
Să-mi bag!
Am avut orgasm rapid.
Atât de rapid, încât era clar că dorințele mele se schimbau.
În fiecare zi, laptopul mă chema. Simțeam confuzie și furie.
Mă simțeam din nou ca la pubertate.
Da, așa…
Am făcut sex la întâmplare, cu toate genurile,
căutând cu disperare adevărul.
Mă puneam în situații aiurea, riscând să fiu violat din nou,
încercând să înțeleg prima experiență.
Dându-mă tuturor, ca o curvă,
credeam că pot uita că sunt una cu corpul meu.
Cui îi pasă că s-a mai întâmplat?
S-a întâmplat de multe ori, ce mai contează?
Dar conta.
Conta fiindcă asta vrusese el.
Asta a văzut la mine tot timpul.
Am avut o senzație atât de amară, încât o simțeam fizic.
Senzația că avusese dreptate.
Acum eram blocat între misogini ce susțineau heteronormativitatea
și nu-mi doream decât să fiu acceptat.
Am fost de multe ori în Mallorca. E superb.
Sunt pachete all-inclusive în care totul e gratis, absolut totul.
Întâlniri și relații la grămadă.
Totul, ca o consecință a celor întâmplate.
Eu o să rămân…
Nu mă interesa iubirea. Nu o mai puteam simți.
De la acești oameni, voiam doar răspunsuri.
În Mallorca, te întreabă întruna dacă faci aerobic acvatic.
Nu veni de cinci milioane de ori…
Scuze, trebuie să dau o fugă la toaletă.
Mă întorc imediat.
Îi respingeam și îi înstrăinam pe toți.
Faci o întoarcere la 360 de grade, pleci cu scârțâit de cauciucuri…
Mulți au revenit la film acum. Eu o să rămân la digital.
Până la…
- Bună! - Ești mai drăguț decât în poză.
Serios, la unele întâlniri,
tipii sunt mai bătrâni cu 15 ani decât în poză.
Ea era tot ce îmi doream.
Tot ce îmi trebuia.
Isteață, haioasă, sigură pe ea, puternică.
Hai să mergem la mine.
Dar la fiecare atingere sau privire galeșă,
eram zdrobit de furie și rușine că mă îndrăgosteam de ea,
că nu mă mai puteam ascunde în anonimat.
Dar nu-i spune lui Tony!
Iar cea mai amară senzație era
că nu m-aș simți așa dacă el n-ar fi făcut ce a făcut.
Când a apărut Martha,
toată confuzia a dispărut.
Ea ajungea, aparent fără efort,
în cea mai obscură parte a nesiguranței mele
și o lumina.
Conformația ta ar trebui să fie ilegală. Ar trebui să plătești impozit pe bărbăție.
Martha m-a văzut așa cum voiam să fiu văzut.
Când am ajuns să merg la poliție,
mi s-a părut ironic să fac plângere împotriva ei, nu a lui.
Vă ajut cu ceva?
Mereu avusesem senzația că ea e bolnavă, că nu se putea abține,
pe când el era un manipulator perfid, în scopuri sexuale.
A vorbi despre ea însemna să vorbesc despre el.
Iar despre el nu spusesem nimănui încă.
Când polițistul a întrebat…
De ce ați așteptat atât?
Nu știu.
Mergeți acasă, căutați prin e-mailuri. Când găsiți ceva semnificativ, reveniți.
Până atunci, fără dovezi clare, nu putem face nimic.
Și așa, am revenit de unde plecasem.
DACĂ AȚI FOST VICTIMA VIOLENȚEI SEXUALE, VIZITAȚI WWW.WANNATALKABOUTIT.COM
PENTRU INFORMAȚII ȘI SFATURI.
BAZAT PE O PIESĂ DE RICHARD GADD
Subtitrarea: Dan Ilioiu