DADUM, DADUM, DADUM JÁ TO SYLŠELA, SOBÍKU! SLYŠŠELA!
ODESLÁNO Z MÉHO IPHONU
Marthu jsem si zablokoval a v hospodě si vzal volno.
Možná jsem si říkal, že pokud se dlouho neobjevím, třeba se začne nudit.
Nebo já na všechno zapomenu.
Ale její osahávání jsem cítil několik dní.
Její zpocený krk, když mě tiskla ke zdi.
A proč jsem zamrzl?
Proč jsem to dovolil?
Nepřišlo mi to lidské.
Což není nikdy.
DLOHO JSI NBYL V HOSPODĚ, SOBÍKU? CO SE DĚJE?
ODESLÁNO Z MÉHO IPHONU
Ještě ponocuješ.
Jo. Nemohl jsem spát.
Co to rande v pátek?
Nebylo nejlepší.
Podívej.
Snad nemáš pocit, že si sem nikoho nemůžeš vodit,
protože jsi chodil s mojí dcerou.
Ne, o to nejde. Já jen že...
Nechala mě cestou domů.
To je ale mrcha.
Vážně, Donny, bez někoho takovýho ti bude líp.
Své problémy už jsem dál ignorovat nemohl,
tak jsem se pln odhodlání vydal k Teri,
což na mě bylo nezvykle lehkovážné.
KRÁLOVNA
Chtěl jsem jí říct pravdu.
Haló?
Jak se vede? Donáška.
Tak jo. Jdu dolů.
Děláš si prdel, Tony?
Hele, vím, že nejsem poslíček, ale něco pro tebe mám tak jako tak.
Co?
Omluvu.
Naser si, ty kreténe.
Takže můžu jít nahoru?
Máš tři minuty.
Nejmenuju se Tony.
Já to věděla.
A jak teda?
Donny.
Ke svý stalkerce jsi upřímnej, ale ke mně ne.
Byla pravda aspoň něco?
Co třeba ta podělaná práce na stavbě?
Ne.
Proč? Proč lhát?
Fakt nevím. Byl jsem zranitelný.
Asi mě to trochu uklidnilo. Předstírat, že jsem někdo jiný.
Někdo...
Nevím.
Mužný.
Šílenější blábol jsem asi neslyšela.
Jsi nemocnej, víš to?
Tak mluv, kde pracuješ?
- V hospodě. - V který?
Ani to nedokážeš říct.
V The Heart v Camdenu.
Co děláš?
Právě jsem ti to řekl.
V hospodě nikdo dělat nechce. Jaký máš plán? Do budoucna.
Kde se vidíš za deset let?
Chci být komik.
To je dobrý.
Určitě je to fakt k popukání.
Tak to je? Děláš to jen tak pro srandu?
Co? Ne, Teri, to bych neudělal.
Nevěřím ti. Nevěřím ti ani slovo.
A víš ty co?
Čas vypršel, debile. Vypadni z mýho bytu.
Poslouchej.
UPRAVIT PROFIL
JMÉNO: TONY
JMÉNO: DONNY
POVOLÁNÍ: STAVITEL
POVOLÁNÍ: KOMIK
POVOLÁNÍ: „KOMIK“
Donny!
Pojď sem! Pojď se pozdravit s kuchařským klubem.
Tady ho máme!
Uvařili jste vůbec něco?
- Pořád flambujeme. - Jupí!
Koho tu máš? Nějací nováčci?
Ano. Tohle je Beau.
- Beau je malířka. - Ahoj, Beau.
A tamhle je Sheila. Ale promiň, zapomněla jsem, co děláš.
Jsem právnička.
SOBÍKU, PKUD JSI NECHTĚL, ABYCH PŘIŠLA,
PROČ DOMŮ CHODÍŠ STEJNOU CESTOU?
ODESLÁNO Z MÉHO IPHONU
SOBÍK
Po přistěhování do Londýna jsme bydleli u matky mé přítelkyně Keeley,
než si najdeme něco svého.
Těší mě.
Ale z přechodných dvou týdnů se stalo šest měsíců a rok
a pak jsem pro ni byl bezcitný vůl a odstěhovala se, než se mi postavil.
Celkem neuvěřitelnou ironií osudu jsem se ocitl v manželství s její matkou.
Krátce po odstěhování Keeley zemřel při nehodě během slaňování Lizin syn
a silnější vstup do nové životní situace jsem asi zažít nemohl.
Bože, strašně se omlouvám.
Ne, v pořádku.
- Určitě? Klidně můžu... - Jo.
Dobře. Tak jo, budu velmi rychlý.
Obejdu to tudy.
Jak je? Rád vás vidím.
Tři minuty.
A někdy si říkám, jestli mě pak Liz nezačala vnímat jako jeho náhradníka.
Jako by jednoho dne odešel a vrátil se trochu skotštější, neurvalejší
a zřejmě i trochu lepší ve slaňování.
Podívej. Bylo to nahoře.
- To nemůžu. - Oblékal se dobře.
To jo, ale nejde to. Necítil bych se dobře.
Nechám ji tady, rozmysli se.
Vážně, Liz, tu bundu si nemůžu vzít.
Žít s dvakrát rozvedenou truchlící matkou své expřítelkyně bylo poněkud zvláštní.
Ale nakonec jsem si jí ve svém životě začal vážit.
Svou nekonečnou pozitivitu měla pouze pro ty s těmi nejstrašlivějšími problémy.
A když Keeley zjistila, že tu chci zůstat,
dovolila mi to pod jednou podmínkou.
Že k její matce domů nevpustím chaos.
Nevím, jak to děláš. No vážně. Fakt ne.
A co jako?
Že ponocuješ bez jediné kapičky.
Je mi bez toho líp. Potrhlá jsem dost i tak.
Táta říkával,
že jsem jako ožrala, který se ani nemusí napít.
Ten pocit znám.
Je dobrá. Líbí se mi.
- Doliju ti? - Asi už to zabalíme.
Dietní kolu, prosím.
Po všem tom kofeinu budeš naspeedovaná jako fretka.
Doufejme.
Možná bych si pak i zaskotačila.
Poslyš, Liz, možná už to zabalíme.
Vstávám brzo a potřebuju se pořádně vyspat.
Klidně tu zůstanu.
To můžeš.
Býval tu penzion se spoustou pokojů.
Asi bude lepší, když Martha půjde domů.
Jmenuje se Sheila! Bože!
Střízlivý tu máš být ty.
Sheilo, předpokládám, že se kvůli Donnymu dokážeš ztišit.
Rozhodně. Kousnu se do rtu, kdybych měla být hlučná.
Skvělé, takže vyřešeno.
Povleču ti postel.
Donny, co kdybys Sheile udělal čaj do postele?
Odejdi odsud, okamžitě.
Ne, přespím tady.
Nebudu neslušná. Moje kámoška Liz mi povlíká.
Nejste kámošky a nezůstaneš tu.
Tenhle tón si odpusť.
Máš štěstí, že mám zájem, když ses ztratil a bloknul si mě.
To by stačilo.
Pokud chceš pokračovat, zavolám policii.
To bys neudělal. Jsem právnička...
Mám jistý standardy.
Nechci, aby z komára dělali koně.
Tak odejdi. Zapomeň na tenhle klub.
Zapomeň na Liz
a zapomeň na tenhle dům.
Je to jasný?
Dobře. Tak jo.
Jak ses...
NEVOLEJ POLICI! TA PÁRTY UŽ BYLA, KDYŽ JSEM PŘIŠLA,
ALE VŘENÍ ANI NEMÁM RÁDA, TAKŽE CO, NĚCO SI OBĚDNÁM.
ODESLÁNO Z MÉHO IPHONU
Celou noc jsem panikařil a přemýšlel, co vše může udělat, když ví, kde bydlím.
Kdykoliv sem mohla přijít, pronásledovat mě po chodbách
a v noci se mi vplížit do postele.
A co by se stalo pak?
Měl jsem jít na policii, ale nejdřív jsem jí chtěl říct,
že pokud ke mně domů přijde znovu, už prostě nebudu mít na výběr.
Ale už se neukázala.
Věděla, že se vracím do práce.
Vážně bylo zbavit se jí tak snadné?
Stačilo jednou pohrozit policií?
Působilo to příliš snadně,
příliš jednoduše, příliš...
A sakra!
Sakra.
Dojdu tam.
Už sem nemáš chodit.
Jo, do toho podle mě nemáš co mluvit.
Keeley.
Co tu...
Co tu děláš?
- Co? V domě svý mámy? - Jen jsem tě tu nečekal.
Máma ti to neměla říkat. Nechci z toho dělat vědu.
Ale tvůj údiv naznačuje, že na to už je asi pozdě.
Ne, to ne. Jen...
Dokdy se zdržíš?
Dokdy budu chtít.
Jo. To je jasný.
Jo, je to vážný. Tvoje holka je magor...
Pořád mi píše na Facebooku. Nechce mě nechat bejt.
Už se bojím, že ji někde potkám.
Nemůžeš jí domluvit?
- Není to moje holka. - A kdo to je?
Musíš to vyřešit.
Proč já? Neprosil jsem se o to.
Blbost. Nějak jsi ji musel vyprovokovat.
- Jako vždycky obviňuj mě. - Jo, obviňuju tě. Zbožňuješ drama.
Cokoliv, co tě odvede od tvýho nudnýho života.
No teda! Je skvělý, že ty vědomosti z psychologie konečně můžeš uplatnit.
Já si totiž myslel, že jím plýtváš v květinářství.
Pokud mě bude obtěžovat, řeknu to mámě.
A pak odtud poletíš dřív, než řekneš levný bydlení.
TU MRCHU KEELEY NESNÁŠÍM, PŘÍSDAHÁM, ŽE JI VIDÍM VŠUDE
ODESLÁNO Z MÉHO IPHONU
Martha teď byla před domem každý den. Jako časovaná bomba v mém životě.
Odcházel jsem brzy ráno a ona už tam čekala.
Miluju tě, Bradavko. Mysli na mě dneska v práci.
A když jsem se vracel domů, někdy až v jedenáct nebo o půlnoci,
byla tam pořád.
Jakou jsi měl směnu, Sobíku? Myslel jsi na mě?
Nevěděl jsem, co z toho má.
Nepřiblížila se ke mně a dovnitř už nevkročila.
Liz se vyhýbala, kdykoliv ji míjela.
Jen hvízdala a vrhala pohledy
a pro letmé setkání obětovala klidně až šestnáct hodin denně.
Řekni mi vtip, Kostíku.
Rozesměj mě.
Ale čas plynul a venku se ochladilo
a Martha se začala chovat jinak a jen tak bezcílně zírala.
Martho.
Jsi v pořádku?
A zase se ve mně ozval soucit, který mě sem vlastně dostal.
Kriste, Martho, jak dlouho už tu sedíš?
Počkej. Někde mám kapesník.
Tady.
Dobře.
Jen ti...
Umrzneš tu, pokud tu budeš sedět celou noc.
Hodím tě k tobě domů, jo?
Moje domácí má auto a...
Odvezu tě.
Tak pojď.
Jo. Jdeme.
Tak jo. Sedni si.
Postavím na čaj.
Co nejrychleji se musíš zahřát.
SLEČNA SNŮ
UNIVERZITA GLASGOW MARTHA SCOTTOVÁ – BAKALÁŘKA PRÁV
Tady. Je horký.
Martho, přestaň vysedávat na zastávce před mým domem.
Proč?
Protože jsi tam jen proto, že bydlím třicet metrů od ní.
Bydlíš vedle mýho kamaráda.
Tak proč jsi tam, a ne u svýho kamaráda?
Martho, prosím, tohle nedělej.
Můj domov je pro mě důležitý a jinde si bydlení nemůžu dovolit.
Sakra.
Ale ne. Proč pláčeš, Bradavko?
Ne, já sakra nebrečím. Jen...
Co se děje? Šup.
Ty, Martho. Ty se děješ.
Jak můžu pomoct, Sobíku? Jak...
Co ti chybí?
Prostor.
Ode mě?
Od nás?
O čem to mluvíš? Žádné „my“ není! Zatraceně!
Můžu ti říct cokoliv, že jo?
A ty si vybereš to, co chceš slyšet.
Jen se na sebe podívej.
Zíráš na mě jako...
Jako co?
Víš...
Ty tomu fakt věříš, co?
Martho.
Rozcházím se s tebou.
To ne.
To ne, prosím. Nedělej to.
To ne.
Prosím.
- Nechám toho. - Ne, tohle nedělej, dobře?
Ne, jen mě poslouchej, jo?
Nepovažuj to za prohru.
Považuj to za výhru.
Pokud teď přestaneš
a už mě nekontaktuješ, pak to bylo téměř dokonalé, ne?
Můžeš vzpomínat na dokonalou pohádku.
Ale aby to pohádkou zůstalo, musíš respektovat pravidla rozchodu.
Ten konec přece zkazit nechceš, že ne?
Ne.
To fakt ne, Frankie.
Jo.
Nijak nezničím,
co mezi námi bylo.
NA DNĚ, PRZDNÁ... MÁŠ TO TAK TKY, VIDÍM TI TO NA OČÍCH...
TOHLE JE ASI SBOHEM...
MLUJU TĚ, SOBÍKU JEDEN, V MÉM SRDCI ZŮSTANEŠ NVŽDY
ODESLÁNO Z MÉHO IPHONU
Dobře, lidi, poslouchejte.
Vítejte na semifinále.
Každý má 15 minut, 15 vteřin před koncem zabliká červené světlo,
a pokud časový limit překročíte, budete diskvalifikováni.
- Tady Glenda vás uvede. - Jak je, lidi?
Pokud chcete něco spešl, zvláštní představení, řekněte si jí.
Dobře. Tak hodně štěstí.
Soutěž měla být odpovědí na všechny moje problémy.
Že bych se postupem do finále po několika letech dostal z pekla.
A bez Marthy jsem měl pocit, že už mi nic nestojí v cestě.
Než jsem...
Teri.
- Co tu děláš? - Vřelé přivítání.
Ne, já jen že...
Týdny jsme se neviděli.
- Co tu děláš? - Přišla jsem na šou.
- To nemyslíš vážně. - Smrtelně.
Pokud mi to něco pomůže uzavřít, tak to, jak selžeš před stovkami lidí.
I před 20?
A tohle jsou...
Moji přátelé.
Moje opora, abych se zase neocitla v toxickém vztahu s příšerným mužem.
Moc mě těší.
Pokud jsem nebyl nervózní předtím, teď už jo.
Dobře. Budeme dost těžký publikum.
Pojď, kámo.
- Musím otevřít. - Promiň. Hned tam budu, jo?
Bude to jen chvilka, jo?
Promiň, nevím, proč jsem zůstal. Půjdu taky. Užijte si šou.
- Tati, pokud se díváš, obleč si kalhoty. - Ježíši. Zatraceně.
Bože.
Chceš představit?
Jo. Můžeš říct, že jsem trochu potrhlý?
Diváci by pak mohli očekávat něco jinýho.
Jasně. Jsi na řadě. Zlom vaz.
Dobře, díky.
- Dobře ty. Skvělý. - Líbilo se vám to, dámy a pánové?
Dobře. Náš další komik je na hlavu.
Přešlapuje v zákulisí a všichni tu z něj šílíme.
To je moc.
Budete muset zamknout dcery.
Dělá ze mě úchyla.
- Nyní prosím na pódiu přivítejte... - No do prdele!
- ...Donnyho Dunna! - Dobře, jo.
Jo, to je...
Jo, pardon. Nikoho nezamykejte.
To není vtip.
Vaše dcery mě vážně nezajímají.
Teď mě asi máte za...
Nejsem úchyl.
Celá ta fráze mi přišla vždycky divná.
Jako by místo jednoho úchyla zamkly všechny ženy ve městě. Víte...
Není to zbytečný?
Předpokládám, že je úchyl.
Mohl by to být sériový vrah
nebo někdo
se zvláštní zálibou
v mladých dívkách.
Takže jo, vaše dcery nechci.
Chci si v tom udělat jasno.
Jsem ze Skotska, takže chci vaše koláče.
Nemám skotský přízvuk, pokud chcete důkaz, podívejte se.
Právě mi bylo 16.
Tak fajn, dobře, jo. Zkusme pár fórků.
Donny Dunn.
Před třemi týdny mi přítelkyně řekla, že chce moc zkusit tantrický sex,
umění oddálení orgasmu.
A já řekl: „Chodím s tebou už pět let a neudělala ses ani jednou.
Co víc ode mě chceš?“
Donny Dunn.
Před dvěma týdny přišla s tím, že nám to v posteli nějak nefunguje.
A já: „To jsi říkala i o tom, že jsi moje sestřenice.“
Donny Dunn.
Před týdnem přišla s tím, že uvažuje, že mě opustí.
A na to jsem odpověděl:
„Prosím. Ne.“
Donny Dunn.
Tak dobře. Teď vytáhnu nějaký hračky. Dobrá.
Hlavně tobě.
Chci ti říct, čím jsem si procházela.
Během odloučení jsem myslela na tebe.
Díky. Jdeme dál.
Chybíš mi.
Vy mně tak taky, náhodná cizinko.
Nejsem náhodná cizinka, ale tvoje ex.
Nebuď tak krutý.
S kým ses to tu předtím bavil?
Byla to Keeley z Facebooku?
Ne, tomuhle se říká fikce, jasný?
Když sleduješ Hru o trůny,
ti draci nejsou skuteční, chápeš to?
Nevím, proč se smějí.
Stojíš za hovno.
Dobře, abych vám dal kontext, dámy a pánové, tohle je Martha,
moje stalkerka. Pozdravte.
Tohle si ke mně nedovoluj!
Zaplatila jsem! Netvrď mi, že jsem si to vyložila špatně!
Okamžitě se mi omluv!
Sakra, někdo asi utekl z léčebny.
Já že jsem stalkerka?
V noci mi u domu šmejdíš ty!
Šmíruješ mě oknem.
V e-mailech mě žadoníš, abych ti nastavila kaďák.
Opravdu nevím, o čem to mluví.
Ale víš.
Ukážu jim to.
- Ví to moc dobře. Podívejte. - Můžeme ji vyvést? Někdo?
Tady.
Nevím, co to je.
Můžeme ji vyvést, prosím?
- Jo. - V tomhle e-mailu. Anální sex. Tady.
Tady, vidíte? Podívejte se. Anál.
- Jdeme, zlato. Pojď. - Chce tam anální sex.
- Nedotýkejte se mě. - Jdeme.
Nesmíte se mě dotýkat! Absolutně nikdy!
Ne, je to řiťopich, abyste věděli.
Pořádně chlípnej řiťopich.
Špinavej, nedůležitej
a nevýznamnej barman a prcálek zadků!
Nesahejte na mě!
Příště nechám mámu doma.
Teri. Sakra, pojď dovnitř. Rychle, šup.
- Martha? - Jo.
- To bylo šílený. - Já vím. Musíme vypadnout.
Chci ji poznat.
- To myslíš vážně? - Jo. Chci ji poznat.
Ne, to není dobrý nápad.
Zamysli se. Jako terapeutka jí můžu pomoct.
Ty se zamysli. Je šílená, není jí pomoci.
Ven budeš muset jít zadem se mnou.
Udělej to pro mě, jo?
Fajn. Lúzře.
Je to k smíchu. Bojíš se ženy středního věku.
Pokud je k smíchu tohle, co teprve moje fóbie z obřích opuštěných místností.
- Sobíku? - A sakra.
Sakra!
BYLS TAM TEĎ S NKÝM?
IPHOEN
- Bože. - Zatraceně!
Celá se třesu.
Ježíši. Je děsivá.
A viděla nás?
- Snad ne. - Zatraceně.
Nedáme...
Nedáme si panáka?
Nevím.
Neměla jsem v plánu tu s tebou být.
Dej mi ještě jednu šanci. Prosím.
Podívej, tady nejde o další šanci. Jen...
Nechci, aby mě někdo viděl s tak otřesným komikem.
Dobře, můžeš si sednout za mě a mluvit se mnou přes rameno.
Jo. To by se ti líbilo, co?
Bože, byl to fakt brutál.
Jo. Navíc jsi začal tak dobře.
Fakt bych ti fandila, kdyby tě nevyrušila.
Vždycky víš, co máš říct, že jo?
Tak proč jsi zůstala?
Když jsem tě tam viděla,
chtěla jsem tě jít obejmout a říct ti, ať si najdeš skutečnou práci.
Taky jsem viděla, že sis na seznamce změnil profil...
Nevím.
Myslela jsem, že možná za něco stojíš.
Myslíš, že bys někdy mohla zapomenout?
Na všechno?
Ne.
Nejspíš ne.
Každou naši hádku bych nakonec stočila k tomu.
Vyhrávala bych vlastně úplně pořád.
Jo, s tím asi dokážu žít.
Kdo je ta coura?
Ty musíš být Martha.
Hodně jsem o tobě slyšela.
- Já o tobě ani hovno. - Dobře. Klídek, Martho.
Kdo je ta posraná coura?
Teresa. Jmenuje se Teresa.
Donny, jen s tímhle se podle mě Martha nespokojí.
Chápu, proč to děláš, ale teď vážně ne.
Sedni si. Právě že se to hodí.
- Nech ho, mrcho! - Martho!
Ještě se ho dotkni a přísahám, že ti rozbiju ksicht, pamatuj si to!
No tak. Pojďme ven, Martho, dobře?
Víš, zeptala bych se, jestli ji pícháš, ale do takový špíny bys ptáka nestrčil.
- Do jaký špíny? - Dobře víš do jaký.
Dobře, všichni se teď uklidníme, jo?
Až mi řekneš, kdo je ta cizí coura s vystouplýma lícníma kostma.
Dělá, jako bych tu neměla co dělat,
ale ta čůza nemá co dělat v mý zemi!
Martho, uklidni se, jo?
- Všechno v pohodě? - Jo, vyřídím to.
S takovou pakáží se taháš? Se závisláky, násilníky a podobnými?
Přísahám, že kdybych mohla,
potopím jim lodě na moři.
Víš ty co? Začínám být trochu znuděná.
Donny, co kdybys jí řekl, že jsme tu na rande,
tak ať si nasere!
Děvko.
Děvko!
Zasraná děvko!
Jsi hnusná děvka!
- Martho, no tak! - Zasraná couro!
- Ty zasraná hnusná mrcho! - Martho!
A dost, Martho!
Ty boty!
Dost, Martho! Uklidni se!
- Mrcho! Ty boty! - Pomozte sakra někdo!
Ty boty! Couro! Děvko!
Vypadáš jako chlap!
Koukej odsud vypadnout, Martho!
Ty podělaný boty, mrcho!
Jsi úplně pošahaná!
- To není pravda! - Drž pysk a poslouchej!
Neexistuje ani paralelní svět, ve kterým bych o tebe stál, dobře?
Tak se ode mě drž dál, slyšíš?
Pokud se jen podíváš mým posraným směrem,
dostanu tě do hrobu.
Rozumíš?
Tak rozumíš, kurva?
Rozumím.
A teď mi zmiz ze života.
Uhněte mi, sakra.
NA MOTIVY HRY SOBÍK
Překlad titulků: Tomáš Pikl