SEXUÁLNÍ NÁSILÍ ZOBRAZENÉ V TOMTO DÍLU MŮŽE BÝT PRO NĚKOHO ZNEPOKOJUJÍCÍ
Šest měsíců.
Nahlásit Marthu mi trvalo šest měsíců.
Můžu vám pomoct?
Měl jsem začít s Teri, jak ji Martha včera napadla, ale neudělal jsem to.
Chci něco oznámit. Jak to funguje?
Co chcete oznámit?
Měl jsem zmínit to osahávání, ale bohužel.
Nevím, jak to mám říct, ale jsem stalkován.
- Mužem, nebo ženou? - Ženou.
Měl jsem zmínit její jméno, zločiny, ty články, ale neudělal jsem to.
Podívejte, fakt se začínám bát.
Podle mě potřebuje pomoc.
A když se mě zeptal...
Proč jste přišel až teď?
...všechno se mi to začalo vracet.
SOBÍK
Asi před pěti lety jsem jel na festival do Edinburghu.
Vystupovat jsem tam chtěl odjakživa.
Připojit se k pouličním umělcům, kteří se zoufale zkoušejí prosadit.
Tanec vikingů?
Jednou jsem musel přijet a zkusit to taky.
Psát, hrát a bavit, ať to bude stát cokoliv.
Potřeboval jsem svobodu, kterou získáte, když máte velké sny,
před kterými vás nic nezastaví.
A když jsem přijel do podniku na kraji města,
všiml jsem si špinavých oken a ulepené podlahy a ucítil spálené chipsy.
Byl jsem v sedmém nebi.
Zdravím.
Čau.
Řeknete mi, kde tu máte stand-up?
Komik, nebo divák?
Komik.
Dveře tamhle.
Děkuju.
FESTIVAL FRINGE
Myslela jsi jiný dveře, nebo...
Zapoj si to v rohu a odsuň stůl.
Co? Tohle je moje stage? Tady? Hned vedle baru?
Přesně.
A ta televize poběží?
Vypneme zvuk.
- A štamgasti? - Řekni jim, aby odešli.
To ne, to nemůžu. Jsou tu pořád a já jeden měsíc.
Řekneš jim to ty?
Ne.
Víš, stojí vůbec o komedii?
To asi hned zjistíme.
Dobře. Tak začneme. Jo.
No tak!
Zkurvenej edinburskej festival!
Zdravím, dámy a pánové, vítejte u komedie.
Teď se převlíknu za touhle přepážkou
a na moje znamení mě zběsile přivítáte na stagi. Co vy na to?
Skvělý, jeden člověk.
Dobře. Jdu na to.
Dámy a pánové, přivítejte prosím na stagi
Donnyho Dana!
To je vono! Chci vás slyšet! Jo!
Dneska mi umřela máma.
Fakt? Nic?
Víte...
Po mámině smrti je to vtipný začátek, ne?
Antiteze?
Moje vystoupení byla příšerná.
Většinu jsem musel zrušit, protože nikdo nepřišel.
Jednou jsem to musel zabalit kvůli rozlučce se svobodou.
- Vrať mi to! - Tady!
To ne!
Ne, prosím! Potřebuju to pro svoje vystoupení!
V naději, že nikdo nepřijde, jsem někdy nerozdal ani letáček.
Po týdnu jsem si připadal jako největší stand-upový brak.
Podstoupil jsem obřízku, jen jsem musel najít dost velký nůžky, chápete?
Protože mám velký péro.
Zase nic? Fakt ne? Dobře, to neva.
O Vánocích jsem šel pro vejce a dostal tohle. Podvedli mě, že jo?
Jo. Stromek a místo ozdob vejce.
Kdybych se sbalil a odjel domů, všiml by si někdo?
Záleželo by na tom někomu?
Dobrá, dámy a pánové, to byla moje šou!
Teď budu u dveří s kýblem,
tak mě podpořte. Podle toho, jak se vám to líbilo.
Moc díky.
- Au. - Ale je to lepší než včera.
Co jsi dostal?
Knoflík a kondom.
Jo, něco pro tebe mám.
Někomu vypadla ze šrajtofle.
Klidně si ji vezmi. Vím, jak vy umělci rádi klábosíte.
EDINBURSKÝ FESTIVAL
BAR LUNA PRO VIP ČLENY
Při natáčení jsme netušili, jestli to půjde.
Pamatujete si tu scénu s cínovými vojáčky?
Natáčeli jsme ji na pláži v Lancasteru s alobalem od cateringu.
Použili jsme ho tolik, až Benjimu vypadávaly plomby.
Promiňte, že ruším. Ty jsi dělal na Cotton Mouth?
- Jo. - Bože, ten pořad zbožňuju. Co jsi dělal?
- Byl jsem scénárista. - Zatraceně, mám ti líbat nohy?
Hele, teď vystupuju v baru Hoppy.
Přijďte se podívat.
- „LOL rakovině.“ - Jo, skvělý název, ne?
Uvidíme.
- Viděli jste něco dobrýho? Jo. - Měj se.
Sakra!
Zmrdi, že jo?
Jo, udělal jsem příšerný dojem.
Šokující. V komedii už si neškrtneš.
Kéž by to vyšlo.
- Vidíš toho týpka? - Jo.
Psal pro Cotton Mouth. Je to úžasný. Znáš to?
- Trochu. Nic pro mě. - Pak jsi blázen.
Úspěch tak mladých lidí by měl být nezákonný.
Chceš mu otrávit drink?
Ty jo, to je drsný.
Ale jo.
- Ten pořad byl o hercích. - To souhlasím.
Sakra, proč mi na něm záleží?
Co děláš ty?
Jsem komik, když se smějí, a vystupující umělec, když ne.
- A dneska? - Chtěli spíš umění.
- Já jsem Donny. - Darrien O’Connor.
To jako...
Z Cotton Mouth.
Co? Ale kdo je...
Můj asistent.
Bývalý, když vím, že mi bere práci.
Bože, promiň. To o hercích byly jen řeči.
Poznal jsem tě. Na tom pořadu je nejlepší scénář.
- To neřeš. - Sak...
- Vždyť se ti to nelíbí. - Nelíbí.
Proč na takovým pořadu děláš?
Jsem televizní prostitut. Vezmu cokoliv, co mi kdo nabídne.
Co neúspěšnýho komika?
Dámy a pánové, přivítejte na stagi muže,
díky kterému je LOL v propranololu...
To spíš vynecháme.
...Donnyho Duna!
Dneska mi umřela máma.
Tohle by si asi přála.
Abych umřel s ní.
Kdo chce poznat mýho kámoše Percyho?
Jo!
Dobře, jo, tak fajn.
Tohle je Percy, jsme břichomluvecké duo.
Ahoj, Percy. Jak se máš?
Dobře, díky. A ty?
Co jsi dneska dělal, Percy?
Hulil péra.
No teda, skvělý. Díky.
Bezva!
- Díky, že jste přišli. - Za nic.
Fakt díky.
Bože, dvacetilibrovka?
Nerozloučil ses, tak jsem tu zase.
Jo, jasně. Tak se měj.
Počkej, to byl vtip, promiň.
Jsi podivný.
Fakt? Sakra.
Neboj.
Trochu podivnosti snesu.
Promluvme si někdy. Možná bych tvý šou mohl pomoct.
Ty jo, to by bylo skvělý, jo.
- Tak zatím. - Jo. Zatím, kovboji. Do prdele.
V příštích týdnech mi Darrien s výstupy pomáhal.
Vypni hruď.
Radil mi, co fungovalo a co ne.
...a udržuj oční kontakt.
Pilovali jsme to dlouhé hodiny.
Dívej se na mě.
Budou tu tři řady.
Televize byla brzy vypnutá, židle uspořádané správně
a odmítali jsme zákazníky, kteří se odvážili zeptat na fotbal.
Ne, dneska fotbal nebude. Zkuste hospodu vedle.
A moje šou měla úspěch.
Dámy a pánové, přivítejte prosím na pódiu
Donnyho Dunna!
Dneska mi umřela máma.
Jo, tohle by si asi přála.
Abych umřel s ní.
Každý večer jsem s Darrienem šel do VIP baru a žil si jako celebrita.
Do rána jsme popíjeli koktejly
a nekonečně debatovali o mojí šou a co s ní uděláme po festivalu.
Tuhle šou musíš rozjet v Londýně.
Někoho takového jsem nikdy nepoznal. Byl to samozvaný...
Budhista a polyamorní pansexuál se zálibou pro lepší věci.
Za ty dva týdny, co jsem ho znal, ve mně probudil dosud nepoznané vzrušení.
S roubíkem a připoutaný k topení se o pomoc volá těžko.
A zatímco jsme ve VIP baru řešili problémy celého světa,
měl jsem pocit, že mě unáší křídla změny.
Jako by mi před očima mával klíči od tajného klubu
a mně stačilo chytit se ho a nechal se vést.
Co tady děláme?
Záchody kontrolují.
- Musíš se mnou začít psát scénáře. - Jo. To by bylo úžasný.
- Připraven? - Na cokoliv.
Dobře. Na.
Sakra.
Hodný kluk.
Ale vše dobré jednou skončí.
Je to zlý? V opilosti a jsem si tu síťku dal na penis.
Darrien pak odjel do Londýna a do konce festivalu se mi neozval.
Možná si udělal volno, nebo byl na dovolené,
ale bylo to zvláštní.
Když pak letáčky a plakáty končily v koši
a v televizi zase běžel fotbal,
říkal jsem si, jestli to nebyl šílený sen.
Jestli se to vůbec stalo.
To je ono.
Vnímejte ten oheň ve svých žilách.
Nechte se jím odnést daleko!
Pak jsem začal chodit do školy herectví v Oxfordu.
Vzpomínám si, že jsem se po přijetí málem rozbrečel štěstím.
Ale po událostech z Edinburghu a navzdory seznámení s Keeley
mi návrat k učení připadal jako přešlap.
A zatímco jsem si tam v trikotu hrál na oheň...
dělal hlasová cvičení...
napodoboval zvířata a dělal cokoliv jinýho než posraný hraní,
někde uvnitř jsem začal pociťovat něco absolutně nepopsatelného.
Chyběl mi Darrien.
To sebevědomí, který mi dodával.
Pocit důležitosti a naděje, že můj život možná někam povede.
A teď, celý oděn v černé, jsem si zase připadal jako nikdo.
Jako bych se scvrkával, když se mi na světě začalo líbit.
Donny.
Jdeš?
Jo.
Omlouvám se, musím si to vzít.
Máš se, kámo? Jo.
Jo, rád tě zase slyším.
Jo, ne. Moc mě to baví. Fakt si to užívám.
Hele, nepokecáme jindy? Teď mám totiž hodinu.
Co?
Fakt? Chceš, abych psal s tebou?
No jasně, kámo. Tisíckrát jo. Samozřejmě.
Donny, na co si tu hraješ?
Úplně tam zuří.
Jo, dvě vteřinky, dobře?
Musím jít, ale jo, stoprocentně.
Donnie Brasco.
Sinéad O’Connorová.
Rád tě vidím. Máš se?
Jo.
- Pojď dál. - Díky, jo.
No teda.
Žiješ si jako král.
- A hele, máš kočku. - Ferguse.
- Milujeme se. - To mě nepřekvapuje.
Jsi hodnej kocourek, viď?
Ahoj, kámo.
Dáš si čaj?
Dobře, napsal jsem pár scén a gagů.
Žádný terno.
Pořád to chce doladit.
Dobře.
Šedesát stran.
Jo, netrvalo to dlouho.
Víš ty co?
Co kdybys mi to shrnul? Aspoň se procvičíš.
Dobře, je to o týpkovi jménem Nigel, o úspěšným právníkovi,
který se v 50 letech
rozhodne zkusit profesionální wrestling.
Úzká cílovka.
- Vážně? - Docela jo.
Sleduje wrestling někdo nad šest let?
Jo. Ne. Já rozhodně ne.
Pokračuj.
Takže, v podstatě ho to chytne,
zápasí stále častěji
a najednou ty dva světy nedokáže držet v rovnováze.
K soudu začne chodit s monokly
nebo se zapomene odlíčit...
Pak se musí rozhodnout.
Žít jako právník, nebo Popravčí Harry,
násilnický ochlasta a barový rváč z texaského Austinu.
Popravčí Harry je zápasnický jméno.
Chce to víc.
Ale ještě jsi to nečetl.
Až mi to prodáš.
- Můžu si sednout vedle a zkusit... - Chceš se sjet?
- Tady? - Jo, proč ne?
Pak můžeme zajít na jídlo. Jako tehdy v Edinburghu.
Jo, jasně.
Zatraceně, pracoval jsi s komediálními legendami. Jací jsou?
- Průměrní. - Ne. Ted mi kecáš. Jsou úžasní.
Někteří jsou v top pětce lidí, který bych pozval na večeři.
Hráls to někdy?
Můžeš pozvat kohokoliv, ale maximálně pět lidí.
To zní hrozně.
Můj domov je svatyně.
Zvu si sem jen výjimečné lidi.
No tak, je to snadné. Koho bys pozval?
Rozhodně ne celebrity.
Nějaké lídry, guruy, spirituálně bdělé.
Nebo bych se naklonoval.
Sakra. Šest Darrienů na párty? Ježíši, na tý by asi bylo drog.
Teď moje pětka.
Gervais, Sacha Baron Cohen, Julia Davisová, Coogan nebo Pryor
a někdo jako Gándhí, protože musíš působit slušně.
Sjedeme se hodně?
No jasně.
Ne, myslím fakt hodně.
No jasně.
Jaký měli tajemství?
- Co tím myslíš? - Co udělali, aby byli tam, kde jsou?
Poslouchali mě.
Myslím to vážně.
Udělali všechno, o co jsem je požádal.
Ty jo, to je úžasný.
Jo. Pojď vedle mě.
Co to je?
Tohle je extázová bomba.
A tohle je GHB. Je to uvolňovač.
- Uvolníš se. - Jo.
Věř mi. Nic podobnýho jsi nezažil.
To co ty rozhodně ne.
Zatraceně, je to hnusný.
Malá bolest, žádný stres.
Můj první trip byl něco, co jsem nikdy dřív nezažil.
Jako by paprsek božského světla pronikl Darrienovou střechou až do jeho obýváku,
kde jsem seděl,
zatímco mě unášely teplé vlny Indického oceánu.
A Darrien tam mé nadání srovnával s nadáním mých komediálních hrdinů.
Čeká tě zářná budoucnost.
Velmi zářná budoucnost.
S každou jeho další větou a dávkou
jsem začínal věřit a cítit,
dokonce i vnímat, že mé sny jsou dosažitelné.
Že je téměř můžu uchopit, zatímco se rozplétají.
Není času na zbyt.
Nevadí ti to, že ne?
Ne.
A sakra.
Co?
Co se děje?
Budu zvracet.
Ne. Do misky na žrádlo ne.
Jsi v pohodě?
Poplácám tě po zádech.
Díky. Moc se omlouvám.
Bože.
Moc se omlouvám.
Dost!
Dáš si mandlový mlíko?
Tady máš. Pak ti bude líp.
Moc mě to mrzí.
To nic. Příště nebudeme spěchat.
Rád bych předstíral, že dál to nezašlo.
PŘÍCHOZÍ HOVOR DARRIEN
Ahoj, kámo. Jak se vede?
Jo. Ne, jde to.
Hele, budu mít hodinu, takže...
Co?
Ta stanice chce Popravčího Harryho?
Zatraceně, líbí se jim to. To je fakt...
Jo, je to neuvěřitelný.
Chceš, abych...
Jo. Ne, to dává smysl.
Jo. Ne, jasně. Přijdu.
Je to úspěch.
- Jo, je to skvělý. Díky. Jo. - Mít podporu stanice na začátku kariéry.
Darrien mi všechno zopakoval a já se culil od ucha k uchu,
když řešil objednání série, opční období a další libůstky, kterým jsem nerozuměl.
A když vytáhl drogy, bez váhání jsem řekl ano.
Myslel jsem, že jsem to podělal.
- Co? - Tohle.
Jak jsem zvracel.
Neblázni.
Od tvýho nadání mě trocha zvratek neodradí.
Děkuju.
Moc děkuju.
Pokud budeš něco chtít...
Hlavně... nepřestávej snít.
To je snadný.
S Keeley jsme se přestěhovali do Londýna a u Darriena jsem bral drogy každý víkend.
Tady. Začneme tvým oblíbeným matrošem.
Jeho sliby jsem mu sežral i s navijákem.
Věřil jsem, že úspěch čeká za rohem. Že do 30 budu mít vlastní seriál.
Že se do té doby stanu milionářem.
Tohle všechno mi řekl, než do mě nacpal další drogu.
A z občasného hulení trávy se staly týdenní flámy na kokainu.
Jdi do toho, neboj se.
A pervitinu.
Odemkneš svůj tvůrčí potenciál.
A heroinu.
Někam to dotáhneš.
A když v sobě máte tolik drog, že přestáváte myslet a cítíte jen euforii,
řečičky o budoucnosti, slávě
a štěstí vám znějí skoro stejně skutečně jako drogy ve vás.
Teď už je to jen otázka času. Určitě.
V jeho společnosti jsem odpadl mnohokrát.
Probral jsem se a často ležel vedle mě.
Jeho ruku a ústa jsem často přistihl na průzkumu mého tělo.
Pak jsem se dopotácel na záchod a na přirození cítil jeho hnilobné sliny.
A v pondělí se pak vždy choval chladně a odměřeně.
Bylo mi zle a přes noc a bez honoráře mě vše nutil přepisovat,
zatímco jsem vykašlával hleny.
A zase jsem se vrátil.
- Mý narozky neoslavíš se mnou? - Ne, jdu k Darrienovi.
- Děláš si prdel? Nepřijde ti to zvláštní? - S tvýma kámošema nepůjdu, nemám na to.
- Jdeš brát drogy ke starýmu scénáristovi? - Bože.
- Nechápeš to, ale pomáhá mi s kariérou. - A jak?
Co jsme v Londýně, děláš v baru.
- Pracuješ pro něj zadarmo. - Na tohle teď fakt nemám čas.
Tehdy večer mi Darrien nabídl LSD.
Já si dám půlku, ty celý a půlku.
Provedu tě tím, ať jsi v bezpečí.
Hudbou se nech přenést tam, kam chceš.
Někdy si vzpomenu na tohle, já, 25 let, sjetej jako skokanskej můstek,
a přede mnou 55letý muž tančící v rytmu amazonský hudby,
když se někdo zeptá,
jak jsem začal s komedií.
Říkej mi, co vidíš.
Zářivé barvy.
Rysy něčeho.
Takže jsem teď fénix?
To teď vidíš?
Musíš mě vidět jako něco silnýho.
Jako fénixe. Rytíře.
Možná jako toho tvýho zápasníka.
Najednou, jakoby úplně odnikud, se mi v hlavě zhmotnila jasná myšlenka.
„Chce ovládat mou mysl.“
Co se děje?
„Tenhle člověk je špatný. A tahle situace taky. Zmiz. Hned.“
Do prdele!
- Kurva! - Co se děje? Co je?
Nevidím! Všude je jen bílo.
To nic, jsi znovuzrozen.
Nevidím. Já sakra nevidím!
Jsi v bezpečí.
Moje celou dobu potlačované podvědomí vystrčilo růžky,
aby mě z té podělané situace dostalo.
Co se děje?
- Je to zlý. Prý je to zlý. - Je to paranoia.
- Bojuj s tím. - Vypni tu hudbu.
Je vypnutá.
A do prdele!
Do prdele!
Ta posraná...
Bože! Ta posraná hudba!
Kurva!
Dej si tohle.
- Ne. - Pomůže ti to.
Už jsi to měl, uvolníš se.
Ne, zkus to v sobě udržet.
Polkni.
Jo, to je ono. Dobrý.
Bylo to silný!
Tak dobře.
Dýchej mi do rukou. Dýchej.
To nic.
Nic se neděje. To k tomu patří.
Úplně všechno.
Jen klid.
Uvolni se.
To nic.
Ne.
Jaký to bylo?
Dej si sprchu. Teplá voda ti udělá dobře.
Kurva!
Můžu jít dál?
Pojď sem.
Rád bych řekl, že jsem odešel.
Že jsem utekl a nevrátil se, ale zůstal jsem ještě několik dnů.
V pondělí jsem dostal zánět spojivek, ležel u něj na podlaze a on mi otíral oči.
V úterý jsem mu krmil kočku, zatímco pracoval.
Ve středu jsem konečně šel domů.
Hej, co se děje?
Nic, jen lituju toho, jak jsem odešel.
Nejvíc mi vadilo to nevědomí.
Co se stalo, když jsem byl mimo?
Jsi v pohodě?
Jo, jsem. Jo.
Věřil ve mně někdy, nebo to všechno plánoval předem?
Byl celou dobu střízlivý?
A co z toho měl?
Chtěl jen dělat něco špatného?
Uspokojit své zvrácené choutky?
To ho vzrušovalo? Ničit mi život?
Hele, nepustíme si spíš něco? Nemám náladu.
Ne, zmlkni.
Promiň, ale dneska fakt ne.
Nechtěl jsi ani včera.
Možná potřebuju pauzu, dobře?
Co? Od sexu, nebo ode mě?
No teda.
Dobře.
Po odstěhování Keeley jsem se zhroutil.
Nezbývalo mi nic jiného, než čelit té vzpomínce.
Tělem se mi začal rozlívat neznámý pocit sexuální zmatenosti.
Myslel jsem, že to přejde,
ale ta nejistota pak přešla ve sžírající šílenství.
Nedokázal jsem říct, jestli jsem to cítil kvůli němu,
nebo jestli jsem takový byl odjakživa.
Stalo se to proto, že jsem na okolí nějak působil?
Nebo jsem takový po tomhle?
Jako by všichni po jediném pohledu na mě věděli, čím si procházím.
Jako by mi koukali do duše a viděli šrámy po znásilnění a zmatek.
Jako by mé oči byly okna a za nimi má nejniternější tajemství.
Snil jsem o tom, že ho zabiju.
Useknu mu péro, nebo vyříznu jazyk, podle toho, co mi ublížilo víc.
A jeho tělo spálím na popel.
A po měsících nenávisti, hněvu a zmatení už jsem neměl na výběr.
EXTRÉMNÍ
Sakra!
Dělal jsem se rychle.
Proto nebylo pochyb, že se moje touhy mění.
Laptop mě k tomu volal denně.
Připadal jsem si zmatený a naštvaný.
Jako bych si znovu procházel pubertou.
Dobře, jo.
V zoufalém pokusu dobrat se pravdy jsem začal mít sex s lidmi všech pohlaví.
Svým nezodpovědným chováním jsem skoro riskoval další znásilnění,
jen abych porozuměl tomu prvnímu.
Jako kus masa se můžu zbavit představy,
že moje tělo patří mně.
No a co, že už se to někdy stalo?
Teď se to děje pořád. Co na tom záleží?
Jenže na tom záleželo.
Protože přesně tohle on chtěl.
Tohle ve mně viděl celou dobu.
Pak jsem cítil něco, až mi ze sebe bylo zle.
Že jsem mu tím dával za pravdu.
Byl jsem v koncích.
Obklopený heteronormativními pivaři, po jejichž uznání jsem tak zoufale toužil.
Byla to největší bouřka. Na Malorce jsem byla tolikrát, je tam nádherně.
V all-inclusive ubytování máš všechno zadarmo. Úplně všechno.
Rande a vztahy ve velkém.
Všechny podnítila mnou prožitá hrůza.
...ale já asi stejně zůstanu u...
Nehledal jsem lásku. Na to už jsem neměl kapacitu.
Od všech těch lidí jsem chtěl odpovědi.
Na Malorce se pořád ptají, jestli vyzkoušíš aqua aerobik.
Nemusíte se mě ptát po milion šestý...
Promiň, můžu...
Rychle si odskočím. Hned se vrátím, jo?
A všechny do jednoho jsem zavrhl a opustil.
Můžeš udělat hodiny na místě, sjet gumy a pak prostě odjet.
Hodně lidí se vrátilo k filmům,
ale já asi stejně zůstanu u digitálních.
Než jsem potkal...
Ahoj.
Osobně jsi přitažlivější.
Upřímně? Někteří muži z mých rande byli o 15 let starší než na profilovce.
Byla vším, co jsem chtěl.
Co jsem potřeboval. Chytrá, vtipná, sebevědomá a silná.
Pojď dneska ke mně.
Ale s každým dotykem a upřeným pohledem
přišel zdrcující pocit vzteku a studu,
že se do ní zamilovávám,
že už se nemůžu skrývat v anonymitě.
Ale neříkej to Tonymu.
A možná nejhorší na tom bylo,
že bych to nemusel cítit,
kdyby mi to tehdy neprovedl.
Ale když se objevila Martha,
veškeré to zmatení zmizelo...
když zdánlivě snadno vstoupila
do temných zákoutí mé nejistoty
a rozzářila je.
Takový kosti by měly být zakázaný.
Měl bys z nich odvádět daň. Mužskou.
Viděla mě takového, jaký jsem chtěl být.
Když jsem se rozhodl jít na policii,
nedokázal jsem snést tu ironii, že oznámení podám na ni, ale na něj ne.
Můžu vám pomoct?
Vždycky jsem měl pocit, že je nemocná, že si nemůže pomoct.
Zatímco on byl zvrácený a manipulativní učitel.
Přiznat ji znamenalo přiznat i jeho.
A o něm jsem ještě nikomu neřekl.
Když se ten policista zeptal...
Proč jste přišel až teď?
To nevím.
Běžte domů, projděte si její e-maily a vraťte se, až najdete něco důležitého.
Bez hmatatelného důkazu s tím bohužel nic neuděláme.
A najednou jsem byl zpátky na začátku.
POKUD JSTE VY NEBO VÁŠ BLÍZKÝ ZAŽILI SEXUÁLNÍ NÁSILÍ,
INFORMACE A POMOC NAJDETE NA WANNATALKABOUTIT.COM
NA MOTIVY HRY SOBÍK
Překlad titulků: Tomáš Pikl