Po napadení Teri dostala Martha zákaz vstupu do baru.
Tady jsi! Ty zbabělej kurevnickej sráči!
Tehdy večer jsi měl drzost! Takhle mi tu couru vmíst do ksichtu!
Dobře, to stačí, Martho.
Znepřátelil sis mě, Sobíku.
- Nepochybuj! - Martho!
- Snad víš, jak moc jsi mi tím ublížil! - Dost! Martho!
Tvoje pusa tě dostane do problémů!
Chvíli jsem myslel, že to tím zákazem skončí,
ale ona jen své úsilí zvýšila jinde.
Měli byste vidět ženu, s kterou chodí. Je hnusná.
Kdyby klesl ještě níž, bude z něj hrbáč.
- Ano! Zdravím, dámy a pánové... - Je to hrbáč! Quasimodo!
Pěkně proradná zmije!
Jo, to je on. Pan Nevěrný děvkař.
Nevěřte mu, lidi. Slíbí vám sex, a pak vezme roha!
Ničilo mě to. Úplně všechno.
Volný postup do finále, když mi Martha překazila vystoupení,
byl vzhledem ke všemu jen malou náplastí.
Přemýšlel jsem, že skončím v baru, přestěhuju se nebo omezím stand-upy,
ale nechtěl jsem, aby mi vzala víc než doposud.
Takže jsem mohl jen vyčkávat
a říkat si, čeho ještě může být schopná.
NMYSLI SI, ŽE PŘSTANU, SOBÍKU ODESLÁNO Z MMÉHO IPHONU
SOBÍK
Mami! Někdo mi právě něco chrstnul do obličeje.
- To bude dobrý. Vymyj si to. - Bože.
Co se děje?
Někdo na mě něco vylil!
- Co? - Myslela jsem, že kyselinu, že oslepnu.
- Bože. Co to teda bylo? - Nevím, něco perlivýho. Asi kola.
Kola? To jako...
Jakože... dietní kola?
Obsahu cukru jsem si nevšímala, Donny.
- Kristepane. - Jo, samozřejmě.
Byla to ta žena z vaření.
Běžela po ulici, když jsem se podívala z okna.
Jo. Asi si ji pamatuju, jo.
Řekla, že je to za Donnyho, než to na mě chrstla.
Co se to tu děje?
Je to jedna žena, která mě
stalkuje.
Stalkuje tě?
Počkat, je to ta Martha, která mě obtěžuje na Facebooku?
Panebože.
Byla u mě doma.
Jsi zatracenej idiot. Víš to?
Jak dlouho už to trvá?
Nevím, tak půl roku.
- Půl roku? - Byl jsi na policii?
Jo, byl, ale vůbec to,
však víte, nebrali vážně.
Mohli by, kdybys jim popsal tohle.
Že ti někdo do obličeje chrstnul kolu?
Víš ty co? Jsi neuvěřitelnej.
Ne, tak jsem to nemyslel. Já jen...
Bože, jen jsem myslel,
že když neberou vážně to, že mi denně posílá stovky e-mailů,
stejně u prdele jim bude i polití limonádou, ne?
V tom případě,
a dělám to vážně nerada, Donny,
by ses měl vystěhovat.
Nově jsem bydlel v Killburnu u spolužáků z herecké školy.
Byt byl otce jednoho z nich, tak jsem si to mohl dovolit.
Čekal jsem, že to bude žumpa,
ale po otevření dveří mého nového domova byly veškeré mé obavy a frustrace tytam.
Bylo to dokonalé. Nový začátek.
A opět anonymita.
Zatraceně, je to tu hustý.
Jo, měli jsme kliku, fakt.
Kristepane, ten balkón.
Jo, je fajn se na lidi a jejich životy dívat shora.
Nemáš toho dost ze soukromý školy?
Dva roky tě nevidím, a ty do mě hned rejpeš.
Co ty tvoje stand-upy?
Jde to. S novým číslem jsem se teď dostal do finále.
Nový číslo?
Děláš ho tak pět let, ne?
Kámo, nejspíš to budu dělat i v důchodu.
Co ty? Co děláš ty?
- Mám rok pauzu. - V Londýně?
Máš nějakou práci? Šetříš na něco?
Ne, žiju z úspor.
Hledám se a užívám si svobody.
Wifi pořád chytáme z kavárny a frčí to fakt rychle. Šetříme i tím.
Zatraceně, to je šílený.
V čem je háček?
DLHO JSEM TĚ NEVIDĚLA V NŠÍ ULICI, SRBÁCKY JSI ZDRHNUL, CO?
NMOHL SES MI POSTAVIT JAKO MUŽ? TY ČUBKO.
ODESLÁNO Z MÉHO IPHONU
Přišlo mi nudně předvídatelné, že se Francis a Bijou nezmínili o volnu,
aby naplnili svůj...
Kulturní, psychoaktivní osud, kámo.
Psychedelika, brácho.
Hlavu ti pročistí jako nic, co jsi kdy zkusil.
- To jsem si myslel. - Ten rok volna?
Podle někoho to znamená někam lítat a tak, ale na cestu kolem světa můžeš jet i doma.
Zní to fakt lákavě, ale pokud dovolíte, rád bych se vysral.
Tohle byl můj život. Schovával jsem se v pokoji,
a zatímco podlahou stoupalo teplo a zdi duněly tou nejpříšernější hudbou,
já se cítil naprosto zničený
svou nenávistí vůči Martě.
KM SES PODĚL?
IPHON
Haló?
- Gino. - Mám dceru, jsou jí dva měsíce, dobře?
A říkám jí Adolf. Dělám si srandu.
- Co se tu děje? - Bože!
Jsou jí tři měsíce.
Do prdele práce! Koukejte to sakra vypnout!
Zbytečný, viděli jsme to několikrát.
Asi to bude hloupá otázka, ale proč to není vtipný?
Zeptej se v nudným Norwichi.
Smáli jsme se asi dvě vteřiny. Pak jsme z tebe měli depku.
Jako když někdo umře a víš, že si nesmíš dělat srandu.
Jo, už nechci brát LSD, abych se neprobudil v tvým vystoupení.
A tohle je kdo?
- Digsy. Je novej. - Buď tu jako doma, Digsy, co?
Hej, nech ho, řekla nám to Martha. Ten zákaz jsem jí málem zrušil.
Na to nemáš pravomoc, ty hňupe.
Jo, ale říkali jsme, že je to vtipnější, než si diváci myslí.
- To jo. - Jo, o kousíček.
Nelitujte mě, začínal jsem. Teď jsem o dost lepší.
Jo? Tak se moc těšíme.
Jo. A do tý doby to můžeme promítat na zeď.
Ať je tenhle ťulpas po celý hospodě.
Jo?
U Teri jsem začal trávit stále víc času.
Čekal jsem, že nás ten incident s Marthou rozdělí,
ale spíš jsme si byli bližší než kdy dřív.
Teri konečně chápala, čím jsem si procházel.
Bože, ti chlápci jsou fakt šmejdi.
Řekl jsi jim, že ses dostal do finále?
Ne, být největším terčem posměchu by mi v té situaci asi moc nepomohlo.
Uvidíme, kdo se bude smát, až to celé vyhraješ.
Takový přístup se mi líbí.
- Na tohle si nezvykej, jo? - Nebudu.
- Je tam moc chilli? - Moc?
Bože, tímhle mě budou krmit v pekle.
Panebože!
Tady, dej si mlíko, srabe.
Jako bych viděl do příštího života.
V pohodlí Teriina bytu, v bezpečí, který potřebovala,
a soukromí, který jsem potřeboval já, z nás vykvetl pár, kterým jsme měli být.
A vlastně jsem měl to, co jsem vždycky chtěl.
Vztah za zavřenými dveřmi.
A s jistou zvráceností jsem se snažil nebýt Martě vděčný.
Kdy jsi zjistil, že se ti líbí trans ženy?
Požádal jsem se Boha, jestli mi život ztíží ještě víc.
Co tvoje sexualita? Kdyby ti někdo mířil zbraní na hlavu.
Prosím, zmáčkni spoušť.
Mlč, ty blbečku.
Pohřby moc nemusím. Ty smuteční řeči...
„Donny byl skvělej kluk a vtipálek.“
A bude na něm mluvit jen moje babička?
Odpověz, ty ňoumo.
Fakt nevím. Možná jsem bi?
A proč jsi bi?
Jako podvodník se cítím, ať spím s kýmkoliv.
Co ti dodá trochu sebevědomí?
Vážně, zamysli se nad tím.
Nikdy jsi to neudělal.
Nevím. Jak se to říká? Že někdo
tancuje a ty se díváš?
Tancovat, jako když se nikdo nedívá?
Jo.
Nevím.
Zní to celkem hezky.
To je snadný.
Vidíš? Brnkačka.
Jo. A vypadáš jako totální blbka.
Deset let baletu, dva roky stepu a jazzu.
Máma fakt chtěla holku.
Pojď. Naučím tě to.
Ani náhodou.
- Nestyď se. - Ne, to ani náhodou.
- Jen to zkus. - Ne. Budu jako pytel brambor.
Nebuď takový pruďas.
Jsem pytel brambor. Ne, jsem pytel brambor. Ne.
Klidně to budu zkoušet celý večer.
Ne. Pojď sem.
Takže?
Připadáš si jako podvodník?
Nevím.
Ještě jsme to nevyzkoušeli.
Sakra, celý se třesu.
To nevadí. S tím si poradím. Pojď sem.
Co se děje?
Ne, nic. Jen je pro mě prostě těžký...
- Zbavit se předsudků? - Prosím. Chci předehru bez přednášek.
No tak. Nedělej, že bych nebyla sexy učitelka.
V kostýmku, brýlích pro sekretářku.
A s ukazovátkem místo bičíku.
Omlouvám se. Ne, ještě nemůžu.
Promiň, tělo mi to prostě nedovolí.
Hej, to nic. Nevadí.
To se stává.
- Fakt? - Jo.
- Říká se to. - Už nemluv.
- Nedáš si třeba čaj? - Jo, jasně.
Dobře.
Bylo to zvláštní.
Po všech hrůzách, které mé tělo zažilo,
jsem nebyl schopný se intimně sblížit.
Najednou v tom byly city a bylo toho na mě příliš.
Všechny ty doteky, láska a potvrzení.
CHTĚL JSI NÍS PÍCHAT OBĚ NJEDNOU?
ODESLÁNO Z MÉHO IPHONU
Promiň, dneska to nepůjde.
V příštích dvou týdnech, po několika neúspěšných pokusech,
jsem si u Teri všiml změny.
Celé dny trávila hlavně v posteli, po domě se ploužila ve včerejším oblečení
a bez své obvyklé jiskry stírala rozdíl mezi dnem a nocí.
Všechno v pořádku?
Jo, nic mi není.
Budil jsem se v noci a ona se scvrkávala, měla přistřižená křídla.
Je všechno v pořádku?
Bože, přestaň se ptát!
Když mi to vysvětlíš, možná ti pomůžu.
Podívej se mi na vlasy. A jak vypadají.
- Dorůstají mi nějak divně. - Vypadají skvěle.
Vypadají hrozně a víš to.
Vypadám jako podělanej Beetlejuice.
Skvělý. Teď se mi směješ.
Co? bylo to vtipný.
Hele, Teri, pokud to nějak souvisí s tou trapnou situací ohledně sexu...
Ne, jde o to, jak se při tom kvůli tobě cítím.
Jako by si tvoje tělo pamatovalo ty hnusy, který mi řekla.
Ne, Teri. S tím to nijak nesouvisí.
Může za to ta situace s Marthou. Kvůli ní mám nějaký blok.
Jsem z toho vyschýzovanej.
A jak se to snažíš řešit, Donny?
Vůbec jsme se nehnuli z místa a jen čekáme, až to nějak vyřešíš.
Na policii jsem byl, ale nepomohli mi.
Řekl jsi, co udělala mně?
Samozřejmě.
Tak proč za mnou nepřišli?
Řekl jsi jim úplný hovno!
- To ne. - Zastavil jsi mě, když jsem jim volala.
Zastavil jsi úplně všechny.
- Rychleji jsi mě odvést nemohl. - Abys byla v bezpečí.
Jo, jasně, to tak.
Do bezpečí tvý posraný hlavy!
Řekla, že vypadám jako muž.
Víš, jaký to pro mě je?
Ne, nevím.
Ale aby bylo jasno, vůbec tak nevypadáš.
To je fakt ironie, když se tak ke mně celou dobu chováš.
Měl jsem to oznámit.
Měl jsem vzít Teri za ruku a jít s ní na policii.
Jenže zvítězil můj stud.
Musel jsem to udělat jinak.
ABY BILO JASNO... NIKDY NEBUDU TVOJE, ANI NA VTEŘINU
RADŠI BUDU DESETKRÁT MASTURBOVAT, NEŽ ABYCH TĚ MĚLA V SOBĚ
ODESLÁNO Z MÉHO IPHONU
Za masturbaci ji obvinit nemůžeme.
Nejde o masturbaci, přečtěte si to.
Tohle by mi neměla posílat.
Naznačuje, že se od vás bude držet dál.
Bože, vy to fakt nechápete.
Jen vám říkám to, čím se ohradí.
K zatčení na základě e-mailu
potřebujeme hrozbu nebo sexuální agresi vůči vám.
Kdybych byl holka a starší chlap mi psal, jak si honí, bylo by to dostatečná hrozba?
Pokud je stalker muž, jedná se o fyzickou hrozbu.
Má větší váhu.
Kudla je hrozba v ruce kohokoliv, ne?
Kdybychom měli důkaz jakéhokoliv násilí...
Já se snad poseru! Vždyť mi ničí život.
Zkuste ji v systému. Martha Scottová. Něco určitě najdete, věřte mi.
Dobrá.
Jo, nejspíš jsem ji našel.
Víte co?
Co kdybych s vámi prošel vaše...
Ne, co kdybyste se mnou šel dozadu?
Raději to předám svému nadřízenému.
- Promiňte, přijde někdo? - Jo.
Vlastně teď.
Děkuju.
Zdravím, detektiv Joanne Culverová.
Takže... Martha Scottová.
Jo.
Moc vám prozradit nemůžu, ale důležité je, že je velmi nebezpečná.
Tak moc, že stalkovala i policistu.
Jo.
Kolega mi říkal, že vaše telefonní číslo nemá, je to tak?
Jo, správně.
Dobře. Ať to tak zůstane, ano?
Jo.
Ideální by bylo vytvořit časovou osu toho,
co se mezi vámi stalo, abychom si udělali lepší představu.
Klidně. A mezitím?
Promluvíme si s ní a varujeme ji ohledně budoucího kontaktu.
Skvělý.
A dál?
Překvapí vás, co zapojení policie změní, pane Dunne.
To chápu, ale právě jste mi řekla, že je nebezpečná a stalkovala i policistu.
Uděláme maximum.
Marthu navštívila policie a rozhostilo se ticho.
Zvláštní a zlověstné ticho.
Ode dne našeho seznámení mě kontaktovala dennodenně.
A teď ticho.
Zvláštní a zlověstné ticho.
Plynuly týdny a já začal panikařit.
Z jejích e-mailů jsem poznal její náladu.
Kdy byla smutná, kdy jsem jí chyběl, kdy byla nemocná, opilá nebo naštvaná.
Jenže teď nic.
Uprostřed noci jsem se budil v obavách a naprosto zděšený,
že jednou ráno zjistím, že si sáhla na život.
A očekával jsem e-mail, ve kterém jako důvod uvede mě.
ČASOVÁ OSA 21. 8. 2015, MARTHA PŘIŠLA DO BARU
Chyběla mi?
Chyběla mi aspoň trochu?
To drama, pozornost, rozptýlení od něj, Teri, mě a všeho, co se stalo?
Chyběla mi ona?
A nejpodivnější na tom všem je, že jsem začal honit nad její fotkou.
Možnost zničit si život ještě víc byla tak strašná, a přesto tak vzrušující.
Pokaždé jsem se udělal rychle a pak se dostavilo zmatení,
které jsem začal cítit po každém orgasmu.
„Co to sakra bylo?
Kde se to ve mně vzalo?“
Ani mě nepřitahovala,
ale z pomyšlení na ni vznikla divoká posedlost.
Bože.
Někdo ti ublížil, co?
Od Marthy jsem očekával všechno,
jen ne to, že mi vrátí chuť k sexu.
A nesnášel jsem, jak šťastná z toho byla Teri.
Nebyl jsem si jistý ničím.
A v rozpacích z toho, jak to vše může skončit,
jsem si připadal opět zneužitý.
Ale když to teď řeší policie, byla by bláhová, kdyby cokoliv zkusila.
Máte už tu časovou osu?
Ještě ne. Pardon, nějak...
Nějak to nešlo.
To nevadí. Dáte nám to později.
- Mluvili jsme s Marthou. - Co říkala?
Nakonec s námi překvapivě spolupracovala.
Vážně?
Říkala, že se stydí, a pak přijala naši pomoc.
Od naší poslední návštěvy se účastnila dvou kurzů sociální adaptace.
Sociální adaptace?
Obvykle jsou pro propuštěné vězně,
ale pomáhají i recidivistům.
A říkala ještě něco?
Nic znepokojivého.
Nic mi po vás nevzkázala?
Nic mě teď nenapadá.
Ale byla naštvaná, ne?
Musela úplně zuřit.
Ne, vzala to celkem dobře.
Takže je konec?
Je konec.
Pokud vás kontaktuje, předáme to obžalobě,
která to požene před soud, a nejspíš dostane zákaz kontaktu.
Můžete si vydechnout, Donny.
Takže to jen tak přijala?
Jo. Zvláštní, že jo?
Čekal jsem, že něco řekne, že bude lhát, ale prý spolupracovala.
Divný.
Lidi občas překvapí.
Jo.
Co se děje?
Doufal jsi v nějakou konfrontaci?
Nevím, ale přijde mi dost divný,
že se celou dobu ovládala.
Třeba ani tak šílená nebyla.
Teď mluvíš jako šílenec ty.
Jenže nejsem. Řeknou ti to tisíce právnických firem!
Hej.
- Pořád jde o psychicky labilní ženu. - No dobře.
Jako terapeutka si nemůžu libovat
v primitivním imitování, Sobíku, prachsprostých lžích a pomluvách!
Co to bylo?
Napodobovala jsi Marthu? Ty jo!
Kdo volá?
Máma.
Zvedni to, jsem zvědavá.
Hodně tím o sobě řekneš.
Co do prdele chceš?
Vtip, nezvedl jsem to.
Zavolám jí pak. Dnešní večer je jen o nás.
Tak jo.
Na nový začátky.
- Víš, co si dáš? - Ne, nemám nejmenší zdání. Co ty?
Obvykle si vybírám jen to, co dokážu vyslovit, takže si dám koleno.
Máte novou zprávu. Obdržena v neděli 28. ve 20:28.
Donny, zvedneš to?
Obvoláváme nemocnice a zjišťujeme, kam tě odvezli, ale nikdo nic neví, tak...
Dej to sem, jo?
Synu, zvedni ten posranej telefon. Sedíme tu a přemýšlíme, kam máme jít.
Nikde neví, že by tě přijali, že se stala bouračka, prostě nic.
Tak nám řekni, co se děje.
Nemůžeme se dovolat ani tý ženský. Jak se do prdele jmenovala?
Martha.
NA MOTIVY HRY SOBÍK
Překlad titulků: Tomáš Pikl