3 August, 2260. Jurnal personal.
În urmă cu zece zile, pentru prima dată, Umbrele au început să atace deschis.
Până acum au atacat ţinte aproape de Margine, puterile minore.
Câteva din Liga Lumilor Ne-aliniate.
Atacurile par a fi complet aleatorii, aproape lipsite de sens.
Dacă ni se părea că lucrurile au luat-o razna pe aici, asta numai a înrăutăţit situaţia.
A trebuit să angajăm mai mulţi oameni la Securitate ca să păstrăm calmul pe staţie.
Ca să ne asigurăm că nu ajung la bord oamenii greşiţi.
Dar fără resursele de acasă pentru verificări,
trebuie să acceptăm faptul că vor fi scăpări.
Toată lumea se descurca destul de bine cu stresul.
Dar mai devreme sau mai târziu ceva o să cedeze undeva.
Nimeni nu l-a văzut pe Kosh de mai mult de o săptămână.
Când Vorlonul dispare, îmi fac griji.
Ce îi trece prin..
Prin mintea sa ? Nici nu-mi pot imagina.
Iar Londo...
Londo e Londo. Nu poţi şti în ce direcţie o va lua la următorul pas.
Vino.
- Londo, voiai să mă vezi ? - Da, Vir.
Bine, e în regulă. Mai strânge un pic la talie şi o să fie totul bine.
Bine, bine.
Acum, Vir, vreau să închiriezi un apartament pentru mine.
Cel mai mare apartament din Babylon 5.
Şi vreau să-l umpli cu flori.
- O să coste mult. - Plăteşte oricât.
- Nimic nu e prea bun pentru ea. - Ea ?
- Ea cine ? - Adira.
După atâta timp, Se întoarce în sfârşit la mine.
Până acum ţinem totul mai mult sau mai puţin sub control.
Ar trebui să ne descurcăm deocamdată.
Atâta timp cât nimic nou nu merge prost.
Proiectul Babylon era ultima şi cea mai bună şansă de pace.
A eşuat im misiunea sa.
Dar în anul Războiului Umbrelor, a devenit ceva mai măreţ...
... ultima şi cea mai bună şansă a noastră de victorie.
Anul este 2260. Locul, Babylon 5.
Tehnologia lor e mult prea avansată faţa de a noastră.
Nu ne putem apăra împotriva acestui nou duşman fără ajutor.
Poate Terra să facă ceva ?
Poporul meu de acasă are propriile probleme.
De când ne-am declarat independentă nu prea mai putem
să le cerem nimic.
Fiecare e pe cont propriu.
Mă gândesc uneori ca asta era şi scopul Umbrelor.
Armata noastră este cu mult depăşită numeric.
Am pierdut multe nave în recentul război cu vecinii noştri.
Acum vă aflaţi toţi în poziţia de a nu va putea apăra singuri.
Nu pot să cred că aţi avut încredere în Umbre când au spus că sunt de partea voastră.
Nu voiau decât să vă epuizaţi resursele luptând unul împotriva celuilalt.
Credeam că ne-au recunoscut valoarea peste a lor.
Nu e vorba despre valoare.
Este....
Nu ştiu ce este.
Nu ştiu ce vor de fapt Umbrele,
dar nu sunt de partea nimănui în afară de a lor însăşi.
Am rugat un reprezentant al rasei Gaim să ni se alăture astăzi,
Pentru că sunt cea mai apropriată civilizaţie majoră aproape de sectorul vostru de spaţiu.
Ambasadorul She'lah.
Există alte patru lumi în acea zonă care ar putea să-i ajute pe Brakiri.
Dar au spus că se vor gândi să se implice numai dacă vă implicaţi voi înainte.
Veţi interveni ?
Nu.
- De ce nu ? - Nu am fost atacaţi încă. S-ar putea să nici nu fim atacaţi.
Dacă ne vom alia cu Brakiri, vom fi observaţi.
Îi provocăm să ne atace.
O să ajungă şi la voi mai devreme sau mai târziu.
Nu poţi şti asta. Ce nu văd, s-ar putea să nu atace.
Duşmanul este puternic.
Arătaţi-ne că deţineţi o putere egală şi ne vom gândi.
Dacă nu, vom sta liniştiţi.
Deţineţi o putere egală ?
Nu, nu, nu. Îmi pare rău, dar sunt în complet dezacord cu diagnosticul dumneavoastră.
Atunci nu trebuia să cereţi o a doua părere. Pregătiţi-vă să ventilaţi plămânul trei.
- O să-i dereglezi întregul metabolism ! - Ăsta e cabinetul meu, Dr. Hobbs.
- Nu-mi place să-mi fie pusă la îndoială judecata. - Nu vă pun la îndoială judecata.
Vă spun de-a dreptul că vă înşelaţi.
N-am timp pentru asta şi nici el, bine ?
Începeţi ventilarea ca să luaţi presiunea de pe sistemul pulmonar secundar.
- La cât să ne oprim ? - 9 atmosfere.
- Doctore ! - Ia un loc sau da o mână de ajutor...
... sau dă-te din faţa mea, dar nu îmi pune la îndoială judecata în laboratorul meu, Doctore !
Doctore.
- Avem o urgenţă. - Treci la coadă.
Despărţea nişte bătăuşi la Nivelele Inferioare când l-a atacat cineva.
Semne de viaţa minore, aritmie cardiacă severă, presiunea sângelui scade repede.
Duceţi-l la infirmerie. Începeţi perfuzii şi stabilizare cardiacă.
- Dr. Franklin, îl pierdem. - Cum adică ?
- Adică îl pierdem. - Are dreptate.
Am pierdut semnele de viaţă când plămânul numărul trei a scăzut sub 11 atmosfere.
Atunci creşteţi presiunea ! V-am spus să vă opriţi la 13 atmosfere !
- Doctore.. - Creşteţi repede. Vreau 13 atmosfere acum !
- O creştere atât de bruscă i-ar putea distruge plămânul. - Va trebui să ne asumăm riscul ăsta.
- Staţi un pic. - Vreau doar să spun că..
Ce naiba are toată lumea azi ? Nimeni nu asculta nimic din ce spun ?
Am spus că o să riscăm şi am spus o să ne îngrijim de el !
Am zis 13 atmosfere ! 13 ! 13 ! 13 ! Aţi înţeles acum ?
La naiba !
Sistemul respirator se stabilizează.
Plămânul şi-a revenit.
Bine.
Bine. Michael, e un angajat de-al tău, nu ?
O să avem grijă de el, bine ?
E incompetenţa crasă. Le-am spus să se oprească..
- La 9 atmosfere. - La naiba, doctore.
Vreţi să verificăm înregistrările de laborator ca să vedem ?
Verificaţi ce vreţi, nu mă interesează.
Deci titlul meu era tot ce te interesa ?
Nu vreau nimic mai mult decât ce primesc.
Şi ce anume primeşti, Adira ?
Un Republican ramolit care visează la zile mai bune ?
Acestea sunt zilele mele mai bune, Londo.
Datorită ţie.
Noi Centauri ne trăim vieţile pentru aparenţe.
Dar când mă uit sub masca pe care sunt obligat să o port...
nu văd decât un mare gol.
Şi atunci mă gândesc la tine.
Şi-mi zic...
la naiba cu aparenţele.
Ştii ce înseamnă libertatea pentru un sclav ?
Atunci ia asta.
Şi poart-o mândră că o femeie liberă.
Şi într-o zi,
întoarce-te la mine.
Rămas bun, ambasadorul meu.
Ambasadorule ?
- Londo ? - Da, Vir, ce este ?
M-ai rugat să-ţi aduc aminte de apartamentul Adirei. Poţi să-l verifici când doreşti.
Bine, o să vin imediat.
Hei ! Cine e acolo ?
Bună, Mollari.
Avem ceva conturi de încheiat, tu şi cu mine.
Sunt dezamăgit de tine, Mollari.
Nu ştiu cum ai reuşit.
Lordul Refă nu îmi mai răspunde la apeluri.
Ai reuşit cumva să-ţi convingi guvernul să încheie campania
împotriva mai multor lumi de la graniţa spaţiului Centauri.
Se poate să fi şoptit câte ceva anumitor persoane.
Ceva despre a nu ne slăbi apărarea luptând în războaie de graniţa triviale.
Credeam că avem o înţelegere.
- Am scobit şi sculptat galaxia, tu şi cu mine. - Într-adevăr.
Şi ce faci tu în jumătatea ta e problema ta, Iar ce fac eu în jumătatea mea e problema mea.
Avem nevoie ca guvernul tău să îşi continue campania.
Da ?
Şi de ce, mă rog ?
Nu cred că vă interesează câtuşi de puţin să restauraţi gloria Republicii Centauri.
Nu, cred că ne folosiţi pe post de,
ca să spunem aşa, agenţi ai haosului.
O distragere convenabilă care să permită asociaţilor tăi
să facă ce vor.
Nu-i aşa ?
Asociaţii mei au nevoie de o ureche şi o voce la Curtea Regală Centauri.
Dacă încalci termenii înţelegerii noastre,
Asociaţii mei s-ar putea să-şi întoarcă privirea spre planeta voastră mamă.
Atunci vom scoate acei ochi.
Dacă te pui în calea obiectivelor noastre, s-ar putea să regreţi amarnic.
Domnule Morden, nu există nimic ce ai putea să-mi faci
care să nu-mi fi fost făcut deja.
O zi bună.
Nu.
Avem nevoie de el viu deocamdată.
Există şi alte căi.
Da, intră.
- Stephen. - Michael. Ce pot face pentru tine ?
M-am gândit să trec pe la tine, ştii, să văd cum îţi merge. Intri,
sau ieşi ?
Ies. Doar ce am luat o pauză să fac un duş rapid şi să mănânc ceva.
- Trebuie să mă întorc la lucru. - Credeam că tura ta s-a încheiat acum jumătate de oră.
Păi, da.
Dar din moment de nu prea avem oameni şi eu pot să mă descurc..
N-aş crede.
- Pardon ? - Nu cred că mai poţi face faţă.
Nu cred că deţii lucrurile sub control.
Am văzut cum te purtai azi în laboratorul medical.
Păi, eram ocupat şi mi-am pierdut cumpătul.
Erai la 5 secunde distanţă de isterie.
Erai furios şi distras, iar asta aproape l-a costat viaţa pe unul dintre pacienţii tăi.
- Uite, totul s-a terminat cu bine. - De data asta. Dar data viitoare ?
- Uite, nu am de ce să mă justific în faţa ta. - Ba cred că da.
Ceva nu e în regulă aici, Stephen. Ca prieten al tău, îmi fac griji.
- Iar în funcţie de şef al securităţii.. - ce vrei să faci, Michael ?
Să mă arestezi pentru neatenţie ? Nu ştiam că asta e o infracţiune.
Acum, dacă mă laşi, trebuie să mă îmbrac şi mă întorc la lucru.
Stephen, trezeşte-te.
În ultimele şase luni ai fost din ce în ce mai instabil.
Nu e vorba de mine. Toată lumea a observat.
- Uite, dacă e vorba de stimulente, ţi-am mai spus, te pot ajuta. - Nu vrei să mă laşi în pace odată ?
M-ai bătut la cap despre stimulente tot anul. M-am săturat !
Nu vreau să mai vorbesc despre asta.
Nu mă face să trec peste tine ca să-mi fac slujba.
Fă ce trebuie să faci, Michael. Nu-mi mai pasă.
M-am săturat de discuţia asta şi m-am săturat să-ţi bagi nasul în treburile mele la fiecare 15 minute.
Aşa ca tu fă-ţi slujba şi eu o să mi-o fac pe a mea, bine ?
Bine. Numai să-ţi aduci aminte că am venit la tine. Ţi-am dat o şansă.
Mult mai mult decât îmi oferi tu.
E târziu. Ar trebui să te odihneşti.
Oh, nu pot. Nu pot.
Ne tot sosesc rapoarte. Noi atacuri rapide ale Umbrelor.
Fac saltul, distrug totul, apoi dispar imediat.
Nici nu se obosesc să securizeze zona. N-are nici un sens.
E acelaşi tipar pe care l-au folosit acum o mie de ani.
Ţin puterile mari nepregătite, neştiind când va veni un nou atac.
Dar care e scopul ?
Dacă nu e vorba de teritoriu, despre ce e vorba ?
Nu ştiu, Delenn.
Singura şansă de a supravieţui acestui război este să organizăm Liga,
Narnii şi cât mai multe alte lumi într-o forţă ofensivă unită.
Aşa ceva nu a mai fost făcut vreodată şi pot să înţeleg de ce.
Adică, e ca şi cum ai pune biluţe una peste alta într-un colţ.
Sunt adânciţi până peste cap în propriile planuri şi rivalităţi.
Jumătate dintre ei nu acceptă nici să vorbească cu cealaltă jumătate.
Dar ce e şi mai rău,
Ce ?
Am senzaţia că îi mint.
Adică, ai văzut rapoartele de pe liniile frontului.
Da, am ceva idei, câteva posibilităţi.
Dar în momentul de faţă adevărul crud este că nici unii dintre noi nu ne putem măsura cu navele acelea.
Dacă am putea câştiga măcar o luptă contra Umbrelor...
Ar fi destul ca să-i facă pe ceilalţi să ni se alăture.
Atunci poate că ar trebui să le oferim o victorie.
- Pur şi simplu ? - Pur şi simplu.
Şi cum ai sugera să facem asta ?
Sunt sigură că o să găseşti o soluţie.
În fiecare zi, fiinţele de pe-aici vorbesc din ce în ce mai mult ca Kosh.
Doctore.
- Îmi permiteţi ? - Vă rog.
Niciodată nu încetează să mă uimească.
De fiecare dată când cineva spune că devenim o societate "lipsită de hârtie",
primesc alte 10 formulare de completat.
Deci, ce pot face pentru dumneavoastră, Domnule Garibaldi ?
Am văzut ce s-a întâmplat în laborator. Am verificat înregistrările, aveai dreptate.
Dr. Franklin le-a dat asistenţilor informaţii greşite.
Da.
Şi dacă nu şi-ar fi dat seama atât de repede, pacientul ar fi murit.
- Foarte probabil. - Din câte ştiu,
Oricine lucrează în laboratoare medicale expus constant la contact cu forme de viaţă extraterestre,
trebuie să dea probe de sânge în mod constant pentru examinare, nu ?
- Aşa e. Totul se face automat. - Cine primeşte testele astea ?
Dr. Franklin.
Ca şef de personal, e singurul autorizat să aibă acces la asemenea informaţii.
Dar tu ştii unde se afla.
Da.
Vreau să scoţi probele de sânge ale Dr. Franklin din ultimele 12 luni, să cauţi
orice lucru ieşit din comun.
Termenul 'intimitate' înseamnă ceva pentru tine, Domnule Garibaldi ?
Ca şef al securităţii, pot obţine informaţiile astea şi prin alte căi,
dar asta ar implica şi alte persoane. Dacă acele probe conţin ce cred eu,
Stephen cam poate să-şi ia adio de la carieră. Eu doar încerc să îl ajut.
Nu, îmi pare rău. Dacă vrei informaţia asta, va trebui să recurgi la canale oficiale.
- Nu pot să ţi-o dau aşa. - Poţi măcar să-mi spui unde se afla
în sistem ? Ca să fie mai uşor de găsit.
Domnule Garibaldi, Stephen şi cu mine avem disputele noastre profesionale
din când în când, dar..
- Nu vreau să-l văd suferind. - Nici eu.
Sper doar că nu e prea târziu.
Şi vom avea nevoie de o duzină de sticle de Brivari. Vechi de cel puţin zece ani.
Mai multe carafe de jala fierbinte şi trei duzine, de fapt, mai bine patru.
- Star Laces - O să coste mult.
Pune totul în contul personal al ambasadorului Mollari.
- Altceva ? - Da, obiecte personale pentru Lady Adira.
- Haine şi alte asemenea lucruri. - Ce fel de lucruri ?
O să aibă nevoie de ceva frumos de îmbrăcat când soseşte.
Vrei asta cu sau fără bretele ?
- Păi ştii, eu.. - Ok. Cu.
Nu poţi da greş cu bretele.
Mai ştii ?
O să las lista aici şi o să mă întorc să o verific mai târziu, bine ?
Bună, Vir.
- Îmi pare rău. Nu pot sta de vorbă, am lucruri de făcut. - Păi, aşa se pare.
Te pot ajuta cu ceva ?
În afară de a muri ? Nu, nu-mi trece nimic prin minte.
Mă scuzaţi de deranj. Îl caut pe Vir Cotto.
- Trebuia să mă întâlnesc cu el aici. - Tocmai a plecat.
- Trebuia să discut nişte detalii cu el. - Detalii ?
Mi se pare că a zis că o să vorbească cu tine despre ele. Ai putea cumva
să-mi spui ce am pierdut ?
Computer,
Acces de securitate, cod 995- Alpha. Indentificare vocală Michael Garibaldi.
Confirmat.
Afişează următoarele fişiere de teste pentru probele de sânge
ale lui Franklin, Stephen,
Numere de fişier...
-Aşteptând numerele de fişier pentru afişaj-
Nu. Nu, las-o baltă. Anulează comanda.
De ce ?
De ce am făcut-o, sau de ce nu am făcut-o ?
De ce nu ai făcut-o ?
Pentru ca la un anumit nivel, trebuie să ştii adevărul.
Şi dacă după toate lucrurile prin care am trecut împreună nu-mi poţi vorbi,
ce scop mai are ?
Ştii, când mi-am dat seama ce faci,
am verificat testele singur, să văd nivelul de stimulenţi.
M-am gândit să-ţi arăt. Să-ţi demonstrez că te înşeli.
Treaba cu medicina e că totul se reduce la numere până la urmă.
Cantitatea X din ceva e sigură.
Cantitatea Y e periculoasă.
Cantitatea X de stimulenţi din corp demonstrează că nu eşti dependent.
Cantitatea Y demonstrează că eşti.
E ironic..
Cât de uşor e să pierzi controlul.
Nu-ţi dai seama cât de mult iei.
Dar cifrele nu mint, nu-i aşa ?
Nu, nu mint.
Deci..
Acum că amândoi ştim adevărul,
Ce ai de gând să faci ?
Ciudat, eu voiam să te întreb acelaşi lucru.
Pentru ca în momentul de faţă, nu e decizia mea.
- E a ta. - Mdea.
Cred că ai dreptate.
Nimeni nu vrea să lupte într-un război dacă nu ştie că are măcar o şansă de a câştiga.
Poţi să le oferi speranţa asta.
Ca una dintre rasele străvechi, tehnologia voastră trebuie să fie cel puţin la fel de bună ca a Umbrelor.
Dacă aţi putea să vă convingeţi guvernul să trimită o expediţie
să intre în luptă contra una sau două nave de-ale lor..
Nu.
Înţeleg că nu puteţi să vă luptaţi cu toată flota Umbrelor singuri,
dar dacă aţi reuşi să-i învingeţi în măcar o luptă, s-ar putea să fie ocazia de care avem nevoie
ca să organizăm pe toată lumea. Atunci am avea o şansă reală.
Aţi putea s-o faceţi, nu-i aşa ?
Poate. Dar am rămas puţini în neamul meu.
Nu este vremea noastră. Este a voastră.
Nu suntem pregătiţi încă.
Nu-ţi întoarce spatele la mine. Nici să nu încerci să pleci de aici !
Cine naiba crezi că eşti ?
Nu, stai, ştiu ce credeţi că sunteţi. Ce vreţi noi să credem că sunteţi.
Dar nu mai cred. De trei ani, aţi stat aici, manevrat din culise, ne-aţi lăsat
să facem toată munca şi n-aţi făcut nimic decât să staţi aici şi să arătaţi criptic.
Ar fi cazul să începeţi să vă faceţi şi voi datoria pe-aici.
- Înregistrăm o creştere de energie mare. - Unde ?
Nu ştiu. E un fenomen non-localizat.
Am auzit că aveţi o zicală, "Înţelegerea e o sabie cu trei tăişuri."
Ei bine şi noi avem o zicală. "Susţine-ţi vorbele cu fapte."
- impertinent. - Da ?
Ei bine, poate asta e singura modalitate de a mă face înţeles.
Voiai să mă înveţi să mă lupt cu legendele. Şi tu eşti o legendă
şi nu plec de aici până nu eşti de acord !
Incorect.
- Pleacă. Acum. - Nu.
- Lipsa de obedienţă. - Du-te naibii.
Deci adevăratul Kosh îşi dă arama pe faţă în sfârşit.
Eşti nervos acum ?
Destul de nervos ca să mă omori ? Pentru că e singura cale de-a mă face să plec.
Decât dacă Vorlonii tăi se ridica de pe fundurile alea închise în costume de protecţie şi fac ceva !
N-am nimic de pierdut !
Ce naiba, propriul meu guvern vrea să mă omoare. Şi dacă pierdem războiul ăsta, tot sunt mort.
Singura noastră şansă este să convingem celelalte rase să intre în luptă.
Iar în momentul de faţă tu eşti cheia care să ne permită să facem asta.
- Nu a sosit încă timpul. - Şi cine decide asta ? Tu ?
Tu m-ai adus aici. Tu mi-ai cerut să lupt în războiul ăsta nenorocit.
Păi, a cam sosit timpul să mă laşi să îl lupt cum cred de cuviinţă.
Câţi au murit deja luptând în războiul ăsta al vostru ?
Câţi o să mai moară până să coborâţi de pe munte şi să vă implicaţi ?
Nave, colonii, lumi întregi sunt distruse, iar voi nu faceţi nimic !
Câţi ?
Câţi, Kosh ? Câţi trebuie să mai moară până să fiţi mulţumiţi ?
Dă-i bătaie.
Poate încă o moarte o să ajute la echilibrare.
Haide. Termin-o odată.
Scuteşte-ne pe amândoi de complicaţii mai târziu.
Voi face ce îmi ceri.
Dar este un preţ de plătit.
Nu voi fi cu tine să te ajut când vei merge pe Z'Ha'dum.
Da, mi-ai spus deja că dacă o să merg pe Z'Ha'Dum o să mor.
Da.
Acum.
Bine. Dacă ăsta e târgul.
Dacă nu vei voi să mă ajuţi când va sosi timpul, bine,
O să merg singur.
Nu înţelegi. Dar o vei face.
Căpitane, tocmai am fost anunţaţi de un nou atac în spaţiul Brakiri.
A început acum o oră.
- Altceva ? - Nu.
Sunt complet depăşiţi.
În regulă, monitorizaţi situaţia în continuare. Anunţă-mă dacă se schimbă ceva.
Căpitane, nave Vorlone ataca navele Umbrelor.
- Vorlonii ? - Cine câştigă ?
Noi.
Ciudat, abia pot să respir de tulburare.
Am aşteptat momentul ăsta atât de mult încât abia pot sta.
Zei, Vir, sunt atât de fericit.
Aproape uitasem sentimentul.
Dar nu înţeleg. Nu se poate să n-o fi văzut.
Scuzaţi-mă, domnule, dar mai sunt oameni care vin după dumneavoastră, nu-i aşa ?
Mă scuzaţi, mai e cineva la bord ?
Domnule Ambasador.
Cine e acolo ?
- Îmi pare rău, acesta nu e.. - Am întrebat cine este acolo !
Numele ei e Adira Tyree.
Stewardul a găsit-o în cabina ei chiar înainte să intre în docuri.
Îmi pare rău, domnule ambasador. O cunoşteaţi ?
Cum ?
- Cum a murit ? - Nu ştim.
Nu erau urme de violenţă sau răni, se poate să fi fost din cauze naturale.
Nu vom şti sigur până nu facem o autopsie.
De ce ?
De ce ai făcut asta ?
Otrava a fost întotdeauna instrumentul preferat în Vechea Republică.
Fiind un sentimental, am făcut-o eu primul.
Şi pentru ca, mai devreme sau mai târziu, mi-ai fi făcut-o tu.
Îmi pare rău, domnule ambasador. Voi avea grijă să primiţi un raport complet.
- Verificaţi dacă a fost otrăvită. - Da.
Mă auziţi ? Verificaţi dacă a fost otrăvită.
Londo.
Ştirile se răspândesc pe staţie, căpitane.
Deja toţi ambasadorii sunt gata să ni se alăture.
Ar trebuie să trec pe la Kosh, să-i mulţumesc pentru ajutor.
E aproape 2 dimineaţa. Eşti epuizat.
Bunicul meu avea o vorbă :
"Ştirile bune pot aştepta, cele rele refuză să plece."
Odihneşte-te puţin.
John..
Johnny..
Tată ?
Nu mai am mult timp, fiule.
Voiam să-ţi spun că ai avut dreptate.
Nu voiam să recunosc.
Din mândrie, cred.
Când ajungi la vârsta mea, rămâi cam blocat în obiceiurile tale.
Trebuia să se înfăptuiască.
Nu te blama pentru ce s-a întâmplat mai târziu.
Tată, te.. ?
Te simţi bine ?
E prea târziu pentru mine.
Îmi pare rău pentru ce am făcut mai devreme.
Ştiam ce mă aşteaptă.
Cred..
Cred că mi-era frică.
Când ai trăit la fel de mult ca mine..
Te cam obişnuieşti cu viaţa.
Aş vrea să fi putut face mai mult pentru tine.
Trebuia să spun atât de multe. Acum e prea târziu.
Ai dreptate.
E vremea să lupţi războiul ăsta aşa cum ştii tu.
- Trebuie să plec acum, John. - Nu, nu. Nu pleca.
E în regulă, fiule.
Vezi tu..
Cât timp eşti aici..
Voi fi mereu cu tine.
Kosh !
Kosh.
Oamenii mei au luat la purecat locuinţa lui Kosh,
dar n-au găsit nimic.
Nici o urmă de intrare forţată, nici o amprentă, nici o urmă de ADN.
Dar locul arată de parcă ar fi trecut printr-un război.
- Nici urmă de cadavru. - Nici nu vei găsi vreunul.
- Atunci de unde ştii că e mort ? - Ştiu.
ŞI Vorlonii ştiu, cumva.
Ne-au rugat să păstrăm povestea asta secretă.
Deplâng moartea lui Kosh la fel de mult ca noi.
Ştiu că alianţa formată cu lumile tinere e încă nouă şi fragilă.
Ştirea morţii lui Kosh ar putea să o distrugă.
Nu era neobişnuit pentru Kosh să dispară cu săptămânile.
Asta le da Vorlonilor destul timp să trimită un înlocuitor.
Nimeni n-o să-şi dea seama.
Trebuie să fi ştiut că se va întâmpla asta odată ce Vorlonii se vor implica direct.
La asta se referea când mi-a spus că n-o să fie alături de mine mai târziu.
Credeam că e nervos. Că încearcă să mă pedepsească.
Dar îi era teamă.
Te uiţi la el şi..
Nu ai crede vreodată că i-ar putea fi teamă.
Guvernul Vorlon a avut o ultimă cerere.
Ne-au rugat
să-i punem costumul de protecţie
şi tot ce îi aparţinea
în nava lui.
Şi apoi ?
A fost otravă.
Aşa cum bănuiam.
Şi cred că tu ştii ceva despre asta.
Ultimul lucru pe care l-am auzit de la Lordul Refă a fost că era foarte supărat pe tine.
De înţeles. Doar ai încercat să-l otrăveşti.
A menţionat ceva despre revanşa.
N-am putut afla ce plănuieşte, pentru că
a încetat să vorbească cu mine după aia. La îndemnul tău.
Dacă aş fi rămas în contact cu el, mai devreme sau mai târziu
aş fi aflat ce plănuieşte şi l-aş fi putut opri.
Nu din motive sentimentale, e doar..
ineficient.
Îmi pare foarte rău, Londo, dar
Pentru asta m-ai chemat aici ?
Eu i-am dat asta.
I-am spus să o poarte mândră, ca o femeie liberă.
Puteam la fel de bine să-i semnez condamnarea la moarte.
Toată lumea moare în jurul meu, Dl. Morden.
Mai puţin cei care o merită cel mai mult.
Asta se va schimba.
Ai spus că vei sta departe cât timp doresc.
Nu mai doresc asta.
Tot ce vreau acum..
este răzbunarea.
Mi-au luat
singurul lucru pe care
l-am iubit vreodată cu adevărat.
Iar tu mă vei ajuta, Domnule Morden, să îi dobor.
Oferă-mi asta şi siguranţa poporului meu,
iar restul galaxiei poate să ardă. Nu-mi mai pasă.
Mă vei ajuta, Domnule Morden ?
Bineînţeles, domnule ambasador.
Ca întotdeauna, sunt la dispoziţia dumneavoastră.
Doctore.
Garibaldi mi-a zis că vrei să mă vezi între patru ochi.
Aşa e.
Poate ai observat, sau poate nu,
Dar în ultima vreme n-am mai făcut treaba la fel de bine pe cât ar fi trebuit.
Doream să fac mai mult şi am ajuns să fac mai puţin.
E foarte ironic, ştii ?
Când mă uit în oglindă, nu mă văd pe mine.
Văd slujba.
Eram slujba. Nimic altceva nu conta.
N-am mai fost la o întâlnire, N-am văzut un film,
N-am mai stat pur şi simplu să ascult muzică de nu ştiu când.
- Stephen, eu... - Stai, stai. Lasă-mă să termin. Pentru că
dacă mă opresc, nu ştiu dacă o să pot termina asta.
În regulă.
Am tot luat stimulente, John.
Mult. Prea mult.
Pentru că mă ţineau ocupat. Mă împiedicau să mă uit în oglindă
şi să realizez că nu ştiu cine se uită înapoi la mine.
Eram atât de obsedat de rezolvarea problemelor altora
pentru că mi-era teamă să le înfrunt pe ale mele.
Nu cred că-mi mai permit luxul ăsta.
Şi acum, pot să mint în continuare
până se întâmplă ceva,
cineva moare,
sau mă pot opri acum.
Să las slujbă înainte să fi obligat să mi-o iei cu totul.
Aşa că din momentul acesta, demisionez în mod oficial din postul de şef de personal al laboratoarelor medicale.
Nu ştiu sigur ce o să fac.
Bănuiesc că o să-mi dau seama.
- Uite.. - Am multe de rezolvat.
Şi e timpul să încep.
Şi după ?
Apoi când lucrurile lui Kosh sunt în navă,
se va activa singura.
Nava a fost făcută pentru el.
Era o parte din el.
Într-un mod straniu..
e vie.
Nu poate trăi fără el,
aşa că îi va deplânge lipsa, ca noi,
dar în propriul său fel
şi îşi va îndeplini ultimă datorie
în memoria lui Kosh..
traducerea şi adaptarea : anatem - anatem@gmail.com