Un crucişător Narn ? E intolerabil !
Prin tratat, toate navele de război Narn trebuie predate forţelor Centauri.
Noi n-am semnat tratatul ăla. Dacă ai vreo problemă, vorbeşte cu Terra.
Dacă nu ne obligau să ne declarăm independenţa, nu am mai fi avut nevoie de protecţie.
- Acceptăm toate navele care ni se oferă. - Şi ce garanţii îmi poţi oferi
că acel crucişător nu va ataca navele Centauri care se apropie de Babylon 5 ?
Aceeaşi pe care ţi-am oferit-o când am spus că nici unul dintre Narnii de-aici
nu va intra în apartamentul tău noaptea să-ţi taie gâtul.
Dar, Dl. Garibaldi, nu mi-aţi făcut niciodată promisiunea asta.
Ai dreptate.
Somn uşor.
- Vă pot ajuta ? - Da, îl caut pe Dr. Franklin.
Mă tem că nu este aici.
Şi-a luat un concediu pe motive personale din funcţia de şef de personal.
Vă pot ajuta cu ceva ?
Abia am sosit şi am auzit despre Ambasadorul Kosh.
Speram că cineva să-mi poată spune ce s-a întâmplat cu el.
Mă tem că această informaţie este confidenţială.
Uite, ştiu că e mort. N-o să spun nimic nimănui.
Eram.. Sunt..
Eram asistentă lui.
Voiam să ştiu dacă a fost cineva acolo când s-a întâmplat. Dacă..
- Dacă a vorbit cineva cu el ? - Nu, îmi pare rău.
Până să fim chemaţi noi, era deja prea târziu.
În regulă. Mulţumesc.
Şefule, ai sosit la fix.
Nava Vorlonă care-l aduce pe noul ambasador tocmai a trecut prin poartă.
- Ce se întâmplă ? - Căpitanul vrea să cheme o adunare a
Consiliului de Război. M-am gândit să te avertizez din timp.
După cum mi-a mers ziua de azi, mă bucur pentru orice avertizare pe care o pot primi.
Apelează-l pe căpitan prin reţea. Spune-i că nava Vorlonă e pe cale să andocheze.
- Nu pot face asta. - De ce ?
Prefer să mă ocup eu. Asta-i tot.
Ok.. Ce s-a întâmplat ?
Cu tot ce s-a întâmplat pe-aici în ultima vreme,
avea nevoie să se relaxeze un pic, să se dezmorţească. Aşa că a ieşit la plimbare
afară, pe stabilizatoarelor de greutate din zona frontală a staţiei.
Proiectul Babylon era ultima şi cea mai bună şansă de pace.
A dat greş.
Dar în anul Războiului Umbrelor, a devenit ceva mai măreţ,
ultima şi cea mai bună şansă a noastră de victorie.
Anul este 2260. Locul, Babylon 5.
Îţi mulţumesc pentru asta, G'Kar.
Suntem pe fugă de atâta timp, n-am pus în gură mâncare proaspătă de luni de zile.
Păi, nu e tocmai primirea eroică pe care o meritaţi, dar e suficient deocamdată.
Breen.
Ai reuşit să aduci breen de pe planeta-mamă. Cum ?
Nu e breen de fapt.
- Dar mirosul, gustul... - E o mâncare pământeană.
Se cheamă chiftele suedeze.
E un lucru foarte ciudat, dar fiecare rasă pare
să aibă propria versiune a acestor chiftele suedeze.
Cred că e unul dintre acele mistere universale
care fie nu vor fi explicate vreodată, fie te-ar înnebuni
dacă ai afla vreodată adevărul.
Deci, Na'Kal, ai reuşit să afli câte nave de-ale noastre au supravieţuit războiului ?
Centauri şi aliaţii lor au fost foarte minuţioşi, G'Kar.
Estimăm că nu mai mult de 10. Un amestec de distrugătoare,
crucişătoare, nave de mărime medie.
Din fericire, Centauri s-au grăbit atât de tare să ajungă la planeta-mamă,
încât au lăsat câteva nave de-ale noastre nefuncţionale, dar nu distruse.
Cele mai multe sunt în reparaţii acum, luăm ceva de la una ca să reparăm o alta.
- Şi nava ta, Na'Kal ? - G'Tok e complet funcţională.
Dacă n-am fi primit ajutor de la căpitanul Sheridan
în ultimele zile ale războiului, povestea ar fi putut fi foarte diferită.
Când o să atacăm ?
Nu o vom face.
Nu până când nu reuşim să reparăm celelalte nave.
Deocamdată cel mai important lucru de făcut este să ne folosim forţele pentru apărarea acestui loc.
Pentru că dacă Babylon 5 cade, vom cădea cu toţii.
Credeam că Garibaldi va fi aici.
A fost, apoi i-am spus ce am observat în raportul de mentenanţă.
Dr. Franklin n-a mai fost prin apartamentul lui de 3, aproape 4 zile.
- L-a văzut cineva în ultima vreme ? - Nu, de asta îşi făcea griji Garibaldi.
De când şi-a dat demisia de la laborator, n-a mai fost acelaşi.
- Cred că suferă foarte mult. - La naiba, ar fi trebuit să mă duc să vorbesc cu el.
Păi, când mi-a spus că e dependent de stimulente, n-am ştiut ce să spun.
Am rămas înmărmurit.
Apoi totul a luat-o razna, ca de obicei.
Asta nu mă scuză. Sper că e în regulă.
Garibaldi zicea că o să ne anunţe când reuşeşte să afle ceva.
Bine aţi venit pe Babylon 5, Dl. ambasador. Eu sunt Cpt. John Sheridan.
Aceasta este ofiţerul meu secund, Cmdr. Susan Ivanova.
Vă mulţumim că aţi venit.
Mi-aş fi dorit să ne cunoaştem sub auspicii mai bune.
Nu l-am cunoscut pe Ambasadorul Kosh pe cât de bine mi-aş fi dorit.
Nu sunt sigur că l-a cunoscut cineva destul vreodată, de fapt.
Dar am fost îmbogăţiţi de prezenţa lui şi suntem cu toţii slăbiţi de absenţa lui.
Cât despre cerinţa guvernului dumneavoastră, am păstrat moartea lui Kosh secretă,
cunoscută doar de personalul de conducere şi de acei membri ai echipei medicale direct implicaţi.
Pentru a păstra fragila alianţă pe care am creat-o aici,
ne-au cerut să păstrăm acest secret.
Deci, din câte înţeleg,
aţi sosit să-l înlocuiţi pe Kosh.
Veţi locui în reşedinţa lui, iar noi trebuie să vi ne adresăm
cu numele lui în public. Corect ?
Atunci, să vă conduc.
Ivanova vă va informa asupra tot ce doriţi să ştiţi.
Dar înainte să mergeţi..
guvernul dumneavoastră a uitat să-mi spună numele dumneavoastră.
Cum să vă spun când suntem în intimitate ?
Kosh.
Da, am înţeles că aşa trebuie să vă spunem în public, dar în privat ?
- Kosh. - Dar ambasadorul Kosh e mort.
Suntem cu toţii Kosh.
- Păi, e clar că e un Vorlon. - Mdea.
- Stephen. - Michael.
Mă şi întrebam când o să începi să mă cauţi.
Cum m-ai găsit ?
Ţi-ai folosit cartela de credit să cumperi mâncare şi provizii
şi ai călătorit în linie dreaptă.
Aşa că m-am gândit să sar mai în faţă pe linia aceea în prima piaţă deschisă.
- Ce naiba faci ? - Păi, e o poveste lungă. Vrei ?
Nu. De ce e totul pe-aici o poveste lungă ?
De ce nu e nimic o poveste scurtă, un paragraf ?
- Uite, spune-mi versiunea scurtă, bine ? - Bine. Mers pe drumuri.
- Asta e tot ? - Hei, asta sau versiunea lungă.
Deci, ştii tu, alege.
Bine, bine.
Ca fundaţionist, am fost învăţat
că dacă nu eşti atent, te poţi pierde pe sine în lume.
Devii prea ocupat cu tot felul de lucruri, dar nu destul de ocupat cu propria persoană.
Petrecându-ţi zilele şi nopţile cu problemele altora,
luptând luptele altora, făcând treabă
pe care trebuie s-o faci, dar cu fiecare zi rămâne din ce în ce mai puţin din tine în toate.
Până într-o zi când ajungi la o intersecţie
şi pentru că nu eşti atent, nu gândeşti. Te pierzi.
O iei la dreapta, iar restul, partea cu adevărat importantă din tine, la stânga.
Nici nu-ţi dai seama când se întâmpla până când, într-un târziu, realizezi
că nu mai ai nici o idee cine eşti când nu faci toate lucrurile alea.
Stephen, doar nu crezi că există doi din tine. Nu ?
Nu, e o metaforă. Bine ?
Nu există un alt eu plimbându-se pe staţie,
dar principiul e valabil.
Mi-am dat seama că nu aveam nici o idee cine sunt când nu eram doctor
şi cred că foloseam stimulentele ca să evit adevărul ăsta.
Acum trebuie să îndrept lucrurile.
- Cum ? - Mergând pe drumuri.
Pur şi simplu renunţi la tot şi începi să mergi.
Fundaţia a preluat conceptul de la aborigenii de pe Terra.
Teoria este ca, dacă eşti separat de sine,
începi să mergi şi să mergi până când te regăseşti.
Apoi te aşezi, porţi o discuţie lungă.
Vorbeşti despre tot ce ai învăţat, despre tot ce ai simţit
şi vorbeşti până când nu mai ai cuvinte. Asta e esenţial,
pentru ca lucrurile cu adevărat importante nu pot fi rostite.
Şi apoi, dacă ai noroc, te uiţi în sus şi nu mai eşti decât tu.
Atunci te poţi întoarce acasă.
Ai idee ce nebunesc sună toate astea ?
Eşti doctor, un om de ştiinţă.
- Şi ? - Şi ce ?
Exact ce voiam să spun şi eu.
Am auzit că ai sosit. Tocmai veneam să te văd.
- Unde ? - Îmi pare rău.
N-am fost aici.
Făceam ce mi-a spus să fac.
Nu era cu mine când a plecat,
nici o parte din el.
Jur !
Ai dat greş.
Pierdut..
Ştiu. Îmi pare rău.
E vina mea.
Nu mai era nimeni ?
Nu.
Nu cineva de care să ştiu.
Îmi pare rău.
S-a dus.
Urmează-mă.
Cum te înţelegi cu noul ambasador ?
Bine.
Numai bine.
Simt o urmă de ezitare.
În ciuda puterii lor, Vorlonii sunt un popor delicat.
Nu reacţionează bine la schimbare şi nu sunt prea înţelegători cu greşelile.
A trecut mult timp de când a murit vreunul dintre ei. Le e destul de greu să se obişnuiască cu ideea.
E de înţeles.
Bănuiam eu că aşa stau lucrurile.
Cine ştie cât trăiesc în mod normal ?
Adică, dacă ceva în legătură cu ei poate fi numit normal.
Ei bine, dacă ai probleme cu noul ambasador,
sper că mă vei anunţa.
Este vreo problemă ?
Ce ?
- Am întrebat dacă este vreo problemă ? - Nu, nu.
- Totul e în regulă. Mai doriţi ceva ? - Da.
Vreau să faci ceva pentru mine.
Bună. O să iau eu asta.
Vă mulţumesc pentru prezenţă. Vă rog să luaţi un loc.
După cum ştiţi,
Dl. Garibaldi a descoperit de curând nişte informaţii
care par să indice că Umbrele au o slăbiciune.
Navele lor se bazează pe tehnologie organică,
care ar putea fi vulnerabilă la interferenţă telepatică.
Teoretic, un telepat ar putea să le bruieze
sistemul central de operare, făcându-le navele vulnerabile.
Am observat un număr mare de expresii condiţionale aici :
"Pare a indica o slăbiciune," "Ar putea să le lase vulnerabile," "teoretic."
Exact. Poate avem dreptate, sau poate nu.
Din păcate, războiul nu tolerează ambiguităţi.
Trebuie să aflăm dacă avem dreptate.
Aşa că am hotărât să testăm teoria.
Peste câteva ore, voi pleca pe White Star.
Am rugat-o pe singura noastră telepată rezidentă, Lyta Alexander, să mă însoţească. A acceptat.
Vom aştepta în hiperspaţiu. În momentul în care aflam de un atac al Umbrelor,
vom intra în spaţiul normal şi vom ataca o navă de-a lor.
Vom încerca să o bruiem
şi apoi s-o distrugem.
Ultimele două daţi când ne-am confruntat cu nave de-ale Umbrelor,
singura modalitate de a supravieţui a fost să le păcălim.
Am folosit gravitaţia lui Jupiter pentru a distruge una şi aruncat în aer o poartă de salt pentru cea de-a doua.
- N-am încercat niciodată o confruntare directă. - Ceea ce face această misiune absolut esenţială.
Acum, ca să reducem pierderile, voi lua un echipaj minimal.
Dl. Lennier, deoarece voi avea nevoie de un translator, aţi fi foarte important,
dar decizia e a dumneavoastră.
Bineînţeles. Aş fi onorat.
Există şi o a doua parte a acestui experiment.
Chiar dacă reuşim să bruiem una dintre acele nave,
"White Star" s-ar putea să nu aibă puterea de foc necesară pentru a o distruge.
Dacă unul dintre voi ar putea să trimită o navă să ne escorteze..
Numai "G'Tok" este capabilă să îndeplinească o asemenea misiune.
Va trebui să discut cu căpitanul ei.
Mi se pare corect.
- Delenn ? - Ca şi făcut.
Bine.
Altcineva ?
Căpitane, am totuşi o îndoială.
Nu ştim cât de puternic trebuie să fie un telepat
ca să poată bruia o navă de-a Umbrelor, sau de câţi e nevoie.
- Lyta este un P-5. S-ar putea să nu fie destul de puternică. - Sunt de acord.
Dacă sunteţi hotărâţi să faceţi asta, vă recomand întăriri.
Să luaţi câţiva telepaţi Minbari cu voi.
În caz că lucrurile nu merg, să-i aduceţi în raza şi să vedeţi dacă este vreo diferenţă.
Încerc să reduc riscurile la maxim.
Nu vei reduce nici un risc dacă nu te întorci cu informaţii clare.
Astfel, vom şti exact de ce avem nevoie ca să terminăm cu lucrurile acelea.
- Sunt de-acord. - Bine.
- Cine este de acord să zică 'Da'. - Da.
- Împotriva ? - Nu.
'Da'-urile au fost rostite. Consiliul de război a grăit. Vei face aşa cum am spus noi.
Arăţi de parcă ai aştepta pe cineva.
Aşteptăm.
Păi, ce s-a întâmplat ?
Abia a sosit.
Nu pari a fi de prin zonă.
Care ţi-e povestea ? Mersi.
Eşti un om de afaceri ?
Eşti în trecere să vezi locuinţele cu chirie mică pentru puţină 'actiune' ?
- Locuiesc aici. - O, da ?
- Sunt doctor. - Zău ?
Da, mama mi-a zis întotdeauna să mă mărit cu un doctor.
Doar că n-am reuşit niciodată să găsesc unul potrivit.
Ştii, am văzut de-acolo sus cum mă priveai
şi privirea ta era ca două lasere strălucind în întuneric.
- Scuză-mă. - Nu, n-ai ce să regreţi.
Adică, odată ce m-am obişnuit cu privirea, ştii, mi-a cam plăcut.
Eşti bună.
Adică, eşti foarte talentată.
Eşti prea bună pentru un loc ca asta. În mod sigur.
- Deci, cum te cheamă ? - Stephen.
Am avut odată un iubit pe nume Stephen-
şi mi-a sfâşiat inima dintr-o parte într-alta.
- Deci tu vei fi Steve. - Steve. Perfect.
- Iar eu sunt Cailyn. - Cailyn.
Sunt mândră şi onorată să te cunosc.
Na'Kal, bun. Mulţumesc că ai venit. Ştiu că e târziu.
- Ai primit mesajul de la mine ? - Da.
- Şi ce crezi ? - Sheridan porneşte într-o misiune sinucigaşă.
Am recuperat ceva date de la ultima noastră luptă cu aceste nave ale Umbrelor.
- N-au avut nici o şansă. - El e de părere că au una acum.
Poate,
dar puţinele nave pe care le mai avem sunt singura noastră şansă de a recupera vreodată planeta-mamă.
Nu le putem irosi pe mişuni nebuneşti.
Dar dacă ne retragem ajutorul,
Şansele lui de a se întoarce pe Babylon 5 sunt considerabil mai mici.
Nu ne putem irosi resursele, G'Kar.
Dacă moare,
moare.
Jurnal de bord :
Ne îndreptăm spre sectorul 90 pe 110 pe 47.
Au fost trei atacuri ale Umbrelor în zona asta în ultima săptămână,
aşa că şansele sunt mari să atace din nou.
Imediat cum o să auzim ceva, vom face saltul în spaţiul normal.
M-aş simţi mai bine dacă am mai avea câteva nave cu noi, dar nu mai putem aştepta.
Mă rog numai să meargă.
De ce tot faci asta ?
Privesc spre sufletul tău. Am o teorie,
ca lumina trece prin noi, refractandu-ne sufletul, mintea şi trupul ca într-un curcubeu.
Şi dacă reuşesc să aşez sticla cum trebuie,
o să pot să văd sufletul cuiva.
- Şi ce vezi ? - Doar bucăţi.
N-a funcţionat încă.
Poate a mers mai bine decât ai crede.
Ce cauţi aici ?
Nu mă prea cunosc.
Ăsta e un răspuns greşit.
Ar trebui să spui că eşti aici ca să petreci noaptea cu o femeie frumoasă.
Sunt ?
Ai putea fi.
Da, da ! Ce e ? Intră !
- Ţi-am adus înapoi cartea asta nenorocită. - Sigur asta poate aştepta până după-
- De ce mi-ar păsa de ce e în ea dacă ţie nu-ţi pasă ? - Nu te înţeleg.
Nu ? De ce naiba e nava aia Narn încă aici ?
Am discutat situaţia cu Comandantul Na'Kal.
A considerat că e mai bine să ne menajăm resursele.
- Chiar aşa ? Ei bine, ce pragmatic. - Ei, acum-
Nu, nu, nu ! Las-o baltă. Ai dreptate. El are dreptate. Toată lumea are dreptate.
Hai s-avem toţi grijă numai de noi.
Şi când distrugătorul ăla a ieşit din hiperspaţiu, trebuia să facem şi noi la fel.
Trebuia să-i lăsăm pe Centauri să-l ia în custodie
în loc să ne trimitem propriile nave şi piloţi să-l apere.
- Păi, nu vrea să meargă. - Bineînţeles că nu vrea.
E uşor să lupţi când ai multe nave.
Adevărata problemă apare când nu mai ai aproape nimic.
Şi atunci fie joci prudent şi probabil pierzi totul, fie îţi asumi un risc.
După toate prin câte am trecut cu poporul vostru,
... Sheridan a fost nebun să trimită piloţi să lupte pentru voi.
Nu voiau să meargă, să fie distruşi în spaţiu,
să lase B5 lipsit de apărare şi în mod sigur nu voiau să moară !
Dar au făcut-o pentru ca Sheridan le-a spus să o facă şi pentru că era corect.
- De data asta se poate să se înşele. - Da, e posibil,
dar nu urmezi ordine pentru că ştii sigur că totul va fi bine.
Faci ce ţi se spune pentru ca ofiţerul tău comandant
are autoritatea morală să-ţi spună că s-ar putea să nu te mai întorci.
Dar cauza este dreaptă, cinstită şi necesară.
De asta Sheridan e acolo
şi, la naiba, acolo ar trebui să fie şi crucişătorul ăla.
Nu e decizia lui Na'Kal, G'Kar. El nu vede imaginea de ansamblu. Tu însă o vezi.
Deci, după mine
şi după cartea ta, asta o face responsabilitatea ta. Confrunt-o.
Nu e corect, ca tu să trăieşti aici aşa.
- Ai putea trăi mult mai bine. - Nu.
Sunt unde sunt şi traiul meu este ceea ce este.
Dar te-aş putea ajuta.
Sunt bine.
Nu sunt o pasăre rănită.
Ştiu.
Îmi doresc doar să fie ceva ce aş putea face să te ajut.
Păi, ar fi ceva.
Ce ?
- Metazina. - Metazina ?
- Se da numai pe reţetă. E un narcotic. - Ştiu. Mă ajuta să dorm.
Păi,
ai putea dormi mult mai bine dacă nu ai mai bea atâta.
Uite, ai întrebat dacă poţi face ceva să m-ajuţi.
Nu. Cere-mi orice altceva, bine ?
Bine.
Îngrijorată ?
Puţin.
N-am mai făcut aşa ceva până acum.
Păi, dacă te ajută cu ceva, nici eu.
În marele plan al zeilor, asta e un al naibii experiment de laborator.
Cât timp aşteptăm, te pot întreba ceva ?
Zi.
Cum ai aflat că murit Kosh ?
S-a întâmplat ceva ciudat.
M-am trezit dintr-un vis şi pur şi simplu ştiam.
Cel puţin o dată înainte, Kosh mi-a atins mintea.
Cred că asta m-a lăsat destul de sensibil ca să îi simt moartea.
De ce mă întrebi ?
Fără motiv.
Cred..
că mă simt vinovată pentru că n-am fost acolo când s-a întâmplat.
N-ai fi putut face nimic.
Nimeni n-ar fi putut.
Căpitane, prindem un apel- de ajutor de la o statie-releu din zona ţintă.
Sunt ei ?
- Da. - Bine.
Pregătiţi-vă pentru salt în spaţiul normal la semnul meu.
Spuneţi-i navei Minbari să aştepte în hiperspaţiu până când îi chemăm.
Eşti pregătit ?
Pe cât voi fi vreodată.
Du-ne acolo, Dl. Lennier.
Trebuie să fie în raza vizuală că să pot face asta.
Întoarce nava.
Lyta ?
Nu ! Nu ! Nu ! Nu ! Nu !
Căpitane, nava îşi schimbă cursul, se apropie pe vector de atac.
Cred că ştie că suntem aici.
Nava Umbrelor se apropie de distanţa optimă de tragere.
- Lyta, ascultă-mă. Trebuie să te concentrezi. - Nu pot.
Să facem saltul în hiperspaţiu sau să chemăm cealaltă navă ?
Lyta. Lyta.
Kosh !
Ei l-au omorât.
L-au sfâşiat.
Arzi, nemernicule.
- Dl. Lennier ? - Nu funcţionează.
Dacă vrei să faci ceva, fă-o acum.
Toată puterea spre bateriile anterioare, Dl. Lennier.
Un singur tir concentrat şi focalizat.
Acum.
Mai multă energie în sistemele de arme, Dl. Lennier.
Să vedem de ce e nevoie să omorâm una dintr-asta.
Va trebui să opresc motoarele de salt..
dar dacă fac asta, nu vom putea să facem saltul timp de 20 de minute.
Fă-o.
Susţine focul, Dl. Lennier.
E în regulă. Sunt bine. Îmi trebuie o clipă să-mi revin.
Da.
Poţi să-mi spui ce-ai simţit ?
Puteam s-o simt cum îmi alunecă prin minte, încercând să scape.
- Aproape am pierdut-o de două ori. - E în regulă acum.
- Am aflat ce-am vrut să aflăm. - Nu, nu e în regulă.
Am încercat s-o opresc, dar cred c-a apucat să transmită un apel de ajutor înainte s-o distrugem.
- Cât mai avem până să putem face saltul ? - Încă 10 minute standard.
Încă readuc energia la nivele normale.
Senzorii sesizează o dereglare locală în spaţiu. Arată că deschiderea unui punct de salt.
- E nava Minbari ? - Nu cred.
Sunt 4, repet, 4, nave de-ale Umbrelor.
Nu vor să plecăm de-aici vii cu ceea ce ştim.
- Eşti sigur că nu putem face saltul ? - Foarte sigur.
- Atunci avem o problemă. - Da, domnule.
Să fugim.
Capt. Sheridan.
- Da, căpitane. - V-am monitorizat situaţia.
Suntem pe traiectorie de intercepţie.
- Câţi telepaţi aveţi la bord ? - Trei.
- Sunt patru nave dintr-alea. - O să facem ce putem.
Una trece de blocaj. Manevre evazive !
- Putem trage ? - Sistemele de arme sunt la 60% din puterea normală.
- Nu destul ca să o rănim. - Dacă poţi face ceva,
acum ar fi timpul.
Contactul cu ultima navă m-a sleit de puteri.
Nu pot ajunge la ea.
Nava Umbră ne ţinteşte. Armele lor sunt la putere maximă.
N-o să scăpăm.
Întoarce-ne repede.
- Dacă putem adăuga puterea noastră de foc la a lor.. - Întorcând.
G'Kar către White Star. Sunteţi bine ?
Da, deocamdată. Mulţumesc c-ai venit.
Oh, dar nu sunt în G'Tok, căpitane.
Şi am adus câţiva prieteni.
Au fugit.
Într-adevăr, Dl. Lennier.
Întradevăr au fugit.
Şi astfel începe.
Cailyn ?
Hei, Cailyn ?
Haide, Cailyn. Trezeşte-te. Trezeşte-te, Cailyn !
Cailyn, haide. Trezeşte-te. Cailyn, mă auzi ?
Haide odată, Cailyn !
- Mă bucur să vă văd înapoi, dl. doctor. - Nu m-am întors înapoi.
Doar mă asigur că ea se simte bine. Care e prognoza ?
O să fie bine. Îi facem perfuzii cu Metazina-
Metazina ? Aţi înnebunit ? Asta a adus-o aici.
Doctore, n-a fost o supradoză.
Despre ce tot vorbeşti acolo ? Am văzut fiolă. Am găsit-o în stare de inconştienţă.
Fiola nu fusese deschisă încă.
Ţi-a folosit cartea de identitate ca să obţină Metazina
de la un dispensar, pentru că nu-şi putea permite.
Apoi s-a întors în apartamentul ei şi a leşinat până să o poată folosi.
De ce a leşinat ?
Din cauza durerii.
- Îmi pare rău. Credeam că ştiţi. - Ce să ştiu ?
A fost diagnosticată cu paralizie neuronală în faza terminală acum ceva mai mult de doi ani,
cu puţin înainte să ajungeţi aici. Incurabilă.
A primit greu vestea.
Avea o carieră de cântăreaţă destul de buna acasă.
Dr. Kyle s-a ocupat de diagnostic.
De ce.. ? De ce nu mi s-a spus ?
Am presupus că s-a întors pe Terra.
Nu obişnuim să urmărim starea pacienţilor după ce pleacă de aici.
Adică, de ce e încă aici nimeni nu poate şti.
Cât timp mai are de trăit ?
Dată fiind starea ei actuală,
şase luni, poate şapte.
- Salut. - Bună.
- Cum îţi merge ? - Îmi oferă tratament de VIP.
Nu mi-ai spus că eşti o persoană atât de importantă pe aici.
Păi..
- Cum arăt ? - Ca naiba.
De ce nu mi-ai spus, Cailyn ?
Cântatul e singurul lucru care a contat vreodată pentru mine.
M-a făcut să mă simt vie.
Văd ce efect are asupra oamenilor.
Pot să-i ating de sus de pe scenă.
Pot să-i fac să râdă şi să plângă, să se îndrăgostească.
Ai putea face asta şi acasă şi ai primi îngrijire mai bună.
N-ar fi prea mare diferenţă.
Îngrijire bună sau rea, cu timpul care mi-a rămas, nu prea contează.
Dar oamenii care trăiesc aici în Nivelele Inferioare, Stephen..
sunt la capătul puterilor,
iar unii dintre ei, poate, chiar la sfârşitul vieţii.
Au venit aici cu speranţa şi au văzut-o murind în faţa lor.
Dar vin şi mă asculta cântând
şi pentru o clipă poţi vedea speranţa în ochii lor din nou.
- Pot face ceva care să conteze. - Până când vei muri.
Da, dar toţi o să murim din ceva.
Pur şi simplu aveam nevoie de ceva care să mă ajute să trec peste durere.
Şi de asta ţi-am luat cartelă.
Nu mă îndepărta, Steve.
N-aş putea suporta.
Să-i daţi daţi tot ce are nevoie pentru cât timp are nevoie. Bine ?
- Eşti sigur că eşti bine ? - Sunt bine.
Aş vrea totuşi să treci pe la laboratorul medical să te verifice.
Bine. O să mă duc. Mă scuzaţi.
Mai devreme, ţi-am spus că nu am o parte din Kosh.
Dar e posibil - nu sunt sigură, dar e posibil ca altcineva să aibă..
traducerea şi adaptarea : anatem - anatem@gmail.com