Traducerea; nenea_hartia SINCRONIZARE MKV byWSL66
- Da ? - Delenn, scuze că te-am trezit.
Însă, când ţi-am văzut mesajul, a trebuit să te contactez imediat,
- ...să văd dacă e vreo problemă. - Ce problemă ?
Nu am lăsa niciodată pe cineva cu poziţia ta să rămână fără asistent atâta timp.
Suntem pregătiţi să-ţi trimitem câţi potenţiali înlocuitori doreşti,
ştiind că tu mereu ai fost atât de minunat de egalitaristă.
Îţi putem chiar completa poziţia cu trei asistenţi, câte unul din fiecare castă...
Ruell, despre ce vorbeşti ?
- Nu ţi-am trimis nici un mesaj. - Oh, nu ?
Nu. Şi ce e cu înlocuitorul ?
Îmi pare rău, credeam că ştii.
Mesajul era o cerere în numele tău
pentru înlocuirea asistentului tău, Lennier.
Şi-a făcut toate aranjamentele ca să se întoarcă acasă.
Poftim ? Pentru cât timp ?
Păi, aşa cum e formulată cererea, cred că întoarcerea lui va fi permanentă.
Nu ! Nu, nu, nu !
- E complet inacceptabil ! - Londo, poate că ar trebui...
Te rog !
Ştii ce e asta ?
Nu, văd că nu ştii. Ai în ochi privirea aceea goală care spune:
"Ţine-mi capul lângă ureche, vei auzi marea."
Ăsta e Brivari, un foarte vechi Brivari, un foarte scump Brivari.
Înţelegi ce e Brivari?
E o băutură delicată, iar aroma ei e extrem de fragilă.
Trebuie menţinută mereu la o temperatură constantă.
Dacă o închizi într-o cameră,
în câteva ore aroma o să se scurgă şi o să dispară,
-...precum sinapsele creierului tău ! - Londo, te rog.
Îmi pare rău, domnule ambasador, însă am de respectat nişte ordine.
Vezi tu, recent am avut probleme cu infestările.
Aşa că toate alimentele care sosesc trebuie să stea minim 3 zile în carantină.
Vezi, Vir? Dai cuiva puţină autoritate şi o insignă
şi el va crede că stăpâneşte Universul.
Sunt de cinci ani pe staţia asta
şi nici măcar odată transportul meu de Brivari nu a fost ţinut în carantină
pentru inspecţia sanitară. Asta e o insultă !
Londo, te rog, lasă-mă să mă ocup eu, bine ?
Te rog.
Domnule Allan, se poate, te rog ?
Eşti mai mult decât binevenit, Vir. Poftim, ia pantoful meu.
O să-ţi fie la fel de ajutor ca şi el.
Domnule Allan,
sper că înţelegi, dar ambasadorul
a fost supus unui mare stres în ultimul timp.
Şi, ştii tu, tocmai urmează să devină Împărat, aşa că...
Nu-mi pasă nici dacă a fost declarat
favah-ul eminent suprem al Galaxiei Imperiale,
Brivari rămâne aici.
Ce dra...?
Londo !
Zack către Infirmerie. Avem o urgenţă în Magazia 31.
Trimiteţi imediat aici o echipă medicală !
Şi aşa a început.
- E un gol în mintea ta. - Ce doreşti ?
Nimeni de aici nu e exact ce pare.
Comandantul Sinclair a fost detaşat în altă parte.
De ce să nu elimini întreaga lume Narn ?
Am văzut o mână uriaşă întinzându-se dintre stele.
Preşedintele Clark a semnat un decret prin care instituie legea marţială.
Aceste ordine ne-au obligat să ne declarăm independenţa.
Dacă oamenii tăi nu-şi mişcă fundul să facă ceva...
- Tu eşti Cel Dintâi care a fost. - Dacă mergi pe Z'Ha'Dum, vei muri.
De ce eşti aici ? Mai ai ceva de valoare pentru care merită să trăieşti ?
Mă gândesc la oraşul meu frumos în flăcări.
Giganţi pe terenul de joc. Plecaţi din galaxia noastră !
Am venit aici să îl arestăm pe Preşedintele Clark.
SEZONUL 5 - EPISODUL 2: "FOARTE LUNGA NOAPTE A LUI LONDO MOLLARI"
Londo ? Ai grijă cu el.
Dr. Franklin, au venit.
Echipa de control infecţios către Infirmerie.
Vreau să îl duceţi la scanere, repede.
Vreau un raport toxicologic în două minute. Acum !
- Eşti sigur că a fost otrăvit ? - Da. L-am lăsat singur doar un moment.
A deschis o sticlă de Brivari, a luat câteva înghiţituri şi a leşinat.
- Sticlele îi erau destinate ? - Da !
Verifică presiunea sângelui, e în scădere !
- Unde e sticla ? - A luat-o Securitatea.
- Îi fac o analiză chimică. - În regulă.
Tu nu poţi să faci nimic. Lasă-ne pe noi să ne ocupăm.
Imediat ce găsesc ceva, o să te anunţ. Du-te ! Ne ocupăm noi.
- Să mergem, oameni buni. - Laboratorul toxicologic, aşteptaţi analiza.
- Bună dimineaţa, Delenn. - Lennier.
Ai un program foarte încărcat astăzi.
Un reprezentant al Kepti a cerut să îţi vorbească
despre aderarea lor la Alianţă.
Doreşte permisiunea ta, înainte de a vorbi cu Sheridan.
- După aceea ai patru întâlniri... - Când aveai de gând să-mi spui ?
- Ce să-ţi spun ? - Că pleci.
Ruell a sunat azi-dimineaţă ca să mă ajute să-ţi găsesc un înlocuitor.
Nu credeam că se vor mişca atât de repede.
Vroiam să-ţi spun diseară, Delenn, după cină.
De ce ?
Pentru că veştile proaste pică mai uşor după o masă bună.
- Valen spunea că... - Lennier.
Ştiu.
Pentru că tu nu...
Simt că nu mai ai nevoie de mine aici, Delenn.
Nu e adevărat, Lennier.
Ba da, este.
Acum îl ai pe Sheridan.
Acum el este jumătatea ta.
Iar eu...
vă stau în cale.
Nu mă mai simt comod aici, Delenn.
Nu e vina ta, şi nu e nici vina lui.
Nu pot să explic mai bine de atât, însă...
Ştiu de ce.
Deci...
Cred că ar fi mai bine pentru amândoi dacă aş fi în altă parte.
Ai jurat să rămâi de partea mea.
Şi aşa voi fi, Delenn, când vei avea nevoie de mine, sau dacă...
Am contactat Rangerii şi am cerut să mă alătur lor.
Au răspuns da. Plec către Minbar mâine.
Rangerii ? De ce ?
Lennier, ştii că asta e extrem de periculos.
Acum, că Marcus nu mai e,
simt că am pierdut o parte din mine.
Poate că o voi regăsi dacă îi iau locul în Anla'shok.
Şi poate, în timp, o să-ţi câştig respectul.
Mereu ai avut respectul meu, Lennier.
Da. În multe feluri.
Dar aş vrea să mai adaug câteva,
să devin mai mult din ceea ce tu ai fi vrut, poate, să fiu.
Mai mult din ceea ce tu ai considera...
Decizia mea e luată, Delenn.
O să mă întorc să te ajut şi să te vizitez între ciclurile de instruire.
Asta e chemarea inimii mele, Delenn.
Trebuie să o urmez.
Tu, dintre toţi, ar trebui să înţelegi asta.
- Vir. - Domnule Garibaldi.
Tocmai vin de la Infirmerie. Mi-au cerut să te găsesc.
- Cum mai e ? - Nu prea bine, Vir.
- E în stare critică. - Nu pot să cred.
Ce se întâmplă cu locul ăsta ?
Săptămâna trecută cineva a încercat să-l asasineze pe Sheridan,
acum cineva încearcă să-l otrăvească pe Londo. Doamne !
Ce se întâmplă cu voi, oameni buni ?
Nu aveţi nimic mai bun de făcut ?
De ce nu vă găsiţi o ocupaţie ? Să citiţi o carte, sau aşa ceva ?
- Vir ! - Ce e ?
Nu a fost otrăvit.
- Stai o clipă, dar l-am văzut. Am văzut ! - Ştiu ce ai văzut,
însă n-a fost otrăvit. Ceea ce a băut nu are absolut nimic de-a face cu asta.
A avut un atac de inimă, Vir. Unul grav.
Poftim ?
La care inimă ?
La cea stângă.
Centauri au un sistem bi-pulmonar:
Două inimi, câte una de fiecare parte a sternului.
Inima din dreapta asigură forţa din spatele circulaţiei sângelui.
Cea din stânga filtrează sângele.
Aproape în acelaşi mod în care funcţionează rinichii oamenilor.
De asemenea, asigură impulsul suplimentar pentru pomparea sângelui prin capilare.
Inima dreaptă e un muşchi solid. O pot rezolva, nici o problemă.
Inima stângă e problema.
Un sistem de vene foarte fine, mii de astfel de vene,
toate într-o structură complicată de tip ţesătură.
Nu poţi să ajungi la cele interioare fără să le secţionezi pe cele superioare, nu ?
Corect. Ceea ce nu face decât să înrăutăţească problema.
Atunci ce poţi face ?
I-am subţiat sângele ca să-l ajut să depăşească blocajul. Dar nu e vorba
doar de un rest care blochează calea. Practic sistemul său arterial a cedat
datorită stresului, grijilor şi tensiunii la care a fost supus.
Venele ce transportă sângele prin inima stângă s-au contractat la jumătate din mărimea normală.
Am încercat cu relaxanţi musculari.
Am introdus nanosecte care să opereze din interior, dar nimic nu pare să meargă.
Ai anunţat Centauri Prime ?
Vor trimite un sistem cardiac artificial.
S-ar putea să ajute, însă va dura trei zile până să ajungă aici.
În cel mai bun caz aparatele îl pot menţine în viaţă 24 de ore.
Aşa că, dacă nu se întâmplă ceva de la el însuşi,
va fi mort în momentul în care sistemul va ajunge aici.
- Vreo schimbare ? - Nu.
E ciudat să îl văd în starea asta.
Era mereu atât de viu, de plin de energie,
chiar şi când era enervant.
Ştii, nu cred că l-am văzut vreodată măcar două minute
în care să nu vorbească sau să nu se răstească la cineva.
E un lucru ciudat.
În cei cinci ani de când sunt aici am simţit milă pentru el, furie,
sau m-a făcut să râd.
Chiar l-am plăcut, din când în când,
chiar dacă nu mi-am dorit-o.
Dar niciodată nu mi-a părut rău de el,
până acum.
I-aş simţi lipsa dacă ne-ar părăsi, John.
Ştiu. La fel şi eu.
Fiindcă tot vorbim de părăsire, am primit mesajul tău despre Lennier.
- Pot să te ajut cu ceva ? - Aproape sigur nu.
E din cauza mea ?
În parte, cred că da.
Da, mi-era teamă de asta.
Păi, aşa cum spunem pe Pământ,
trei inşi sunt o mulţime.
Pe Minbar, trei e un număr sacru.
Nu cred că sunt pregătit să mă descurc în privinţa asta, Delenn.
E vreo şansă să-l convingi să nu plece ?
Nu. Trebuie să-şi urmeze chemarea inimii.
Şi dacă nu o face ?
Adică, dacă el doar pleacă pentru a evita situaţia de aici ?
Universul îl va învăţa ceea ce trebuie să ştie.
Da, probabil.
Se face târziu. Trebuie să dormim puţin.
Mâine vom avea o zi lungă în faţă.
Dar Londo ?
Stephen face tot ce e posibil.
Dacă Londo supravieţuieşte acestei nopţi, are o şansă.
Dacă nu...
Ştiinţa medicală nu poate face mai mult de atât.
Acum totul depinde de pacient.
Trebuie să lupte de unul singur în bătălia asta.
Dacă trece sau nu de noaptea asta,
depinde doar de el.
Noroc, Mollari.
Noroc.
Noroc, Mollari.
Noroc.
Delenn ?
Ai văzut-o pe Delenn ?
Credeam că...
Credeam că am auzit-o...
Ai văzut-o pe Delenn ?
E aici ?
Delenn ? Ai...?
Credeam că am auzit-o...
Delenn ?
Te rog, ia loc.
Viitorul meu ?
Trecutul tău.
Eşti pe moarte, Londo.
Ştiu.
Vrei să trăieşti ?
Ce importanţă mai are ?
Poate că...
Poate că e mai bine aşa.
Mi-am visat moartea încă de acum 20 de ani, ştii ?
Poate că e mai bine dacă mor acum.
Numai ca să scuip în faţă soarta.
Vrei să trăieşti ?
Ce importanţă are ?
E cineva acasă căruia să-i pese cu adevărat
dacă trăiesc sau mor ?
Aproape sigur nu.
Vrei să trăieşti ?
Nu mi-e permis să mai întreb încă odată.
Da.
Da, vreau să trăiesc.
Nu e suficient.
Poţi vedea cartea asta ?
Nu. E prea mult sânge.
Da.
Ai spus că dorinţa de a trăi nu e suficientă.
Ce anume ar mai trebui ?
- O singură vorbă. - Ce vorbă ?
De ce nu-mi spui ?
Dacă doar de asta am nevoie, de o vorbă, de ce nu mi-o spui ?
Dacă nu mi-o spui, de ce mai sunt aici ?
Ce e locul ăsta ?
Nu înţeleg.
Ba da. Înţelegi.
Delenn ?
- Nici tu n-ai putut să dormi. - Nu.
Am aflat despre situaţia ta.
Şi eu despre a ta.
Aşa cum ar spune domnul Garibaldi, a fost o zi mizerabilă.
Da, o zi mizerabilă.
Şi un an mizerabil.
Cinci ani mizerabili.
O viaţă mizerabilă.
M-ai bătut.
Ce fel de băutură este aceea ?
Nu sunt sigur.
Barmanul a spus că e Shirley Temple (templu).
Interesant. Am studiat multe religii terestre.
Nu cred că am auzit vreodată de acest templu.
Nici eu. Dar e cu adevărat bună.
Bun, păi atunci o să ţin minte să-l vizitez
la primul meu drum pe Pământ.
Ar trebui să dormi.
N-o să dorm prea mult în noaptea asta.
La ce oră pleci dimineaţă ?
Devreme.
Ei bine,
atunci o să ne reîntâlnim la viitoarea ta vizită aici.
- Ai grijă, Lennier. - Şi tu, Vir.
Spune-mi, Sheridan,
Reuşeşti vreodată să te obişnuieşti ?
- Să mă obişnuiesc cu ce ? - Cu faptul că eşti mort.
N-am fost mort pentru mult timp, însă...
Ei bine, suficient de mult ca să ştiu că nu mi-a plăcut.
Ştii, am mai fost un om mort de câteva ori înainte.
- Da ? - Mort pentru prima mea soţie,
singura pe care am iubit-o cu adevărat, o dansatoare.
Familia mea a spus
că m-am căsătorit cu cineva sub rangul meu.
Şi, dacă n-aş fi divorţat de ea, aş fi devenit un om mort şi pentru ei,
pentru titlurile familiei, poziţie, bani.
Îmi amintesc privirea din ochii ei când i-am spus.
Am murit din nou în noaptea aceea.
Toate sticlele de aici sunt goale ?
Metafora devine puţin cam bogată, nu crezi ?
Am auzit că odată ai avut un vis despre moartea ta.
Da. Şi e un lucru ciudat,
pentru că mereu am avut senzaţia asta,
că tu vei fi acolo.
Partea asta n-am înţeles-o niciodată, totuşi.
E ciudat, nu-i aşa,
că tu şi cu mine ştim amândoi că vom muri ?
Lorien te-a adus înapoi la viaţă, însă ţi-au rămas mai puţin de 20 de ani de trăit.
Toţi murim, Londo.
20 de ani, 50 de ani, 100 de ani, nu contează.
Ce contează e ceea ce facem cât timp aşteptăm.
Cum ne trăim secundele până atunci.
Păi, nu m-am descurcat prea bine în privinţa asta, nu-i aşa ?
Nu, nu prea.
Oamenii nu sunt prea înţelegători pe aici.
Există un timp pentru înţelegere şi un timp pentru adevăr.
Ţie aproape ţi-au expirat amândouă.
Sheridan...
Eu...
Nu vreau să mor.
Atunci întoarce-te.
Nu.
Întoarce-te.
Nu pot. Înţelegi ?
Nu pot !
Atunci vei muri.
Adio, Londo. Ne vom revedea curând.
Stai ! Nu ! Nu mă părăsi aici !
Nu !
- Bun, spune-mi. Ce se întâmplă ? - Starea lui se deteriorează.
Presiunea sângelui scade, ritmul cardiac e instabil.
Bun, 50 cm cubi de hidromorfozină.
- Asta l-ar putea ucide. - Va muri dacă nu o facem. Haide.
Haide !
Situaţia ?
Ritmul cardiac s-a stabilizat,
momentan.
Sistemul său e supus unui stres enorm. Nu mai poate suporta mult.
Ştiu.
Vrei să te odihneşti puţin ?
Te chem, dacă i se schimbă starea.
Nu, oricum nu aş putea dormi acum.
Se va face dimineaţă peste câteva ore.
Pot să mai stau aici să văd ce se întâmplă.
Un priveghi ?
Poate.
Va trebui să aşteptăm să vedem.
Nu vreau să mor.
Te implor, Mărite Creator,
nu vreau să mor.
Nu aşa. Te rog.
Nu aşa.
Îţi e teamă.
Da.
Atunci nu muri.
Nu muri.
Nu cred că am de ales în privinţa asta, Vir.
Ai de ales, Londo,
dar trebuie să alegi acum. Nu mai e timp.
Ce nu e în regulă cu mine ?
Ce nu e în regulă cu tine...
eşti chiar tu.
Inima ta nu mai poate suporta conştiinţa ta încărcată.
- Nu e nimic rău cu conştiinţa mea. - Nu ?
Atunci întoarce-te.
De ce s-o fac ?
Mi-am văzut moartea în vis. Eram un om bătrân.
De unde să ştiu că n-o să scap cu viaţă ? Poate că asta o să treacă
şi o să mă însănătoşesc.
Visul e o profeţie.
Profeţia e o bănuială care se adevereşte.
Când nu se adevereşte, e o metaforă.
Îţi poţi pune o armă la tâmplă mâine, poţi apăsa trăgaciul
şi atunci visul rămâne doar un vis,
iar profeţia rămâne doar o metaforă. La fel şi tu.
Nu mai ai timp, Londo. Întoarce-te.
Nu pot. Nu ştiu ce vrea de la mine.
Ba da, ştii.
Lucrul care ţi-a consumat inima
până când n-a mai putut suporta durerea nici o clipă în plus.
Trebuie să renunţi la asta.
Altfel vei muri aici, singur, acum.
Poate că...
Poate că atunci tot răul e spre bine.
Nu. Nu spre bine.
De ce nu ?
Pentru că...
o să-mi fie dor de tine.
Iar eu cred...
că şi mie o să-mi fie dor de tine.
Am nevoie de o echipă de urgenţe în Infirmeria 1, imediat !
Intră în stare de şoc. Ar putea să moară.
Acum, Mollari.
Să terminăm asta.
Cunoşti locul acesta, nu-i aşa ?
Da.
Crezi că va ăsta fi în curând al tău.
Nu-l vreau.
Din cauza visului că vei muri aici ?
Pentru că ştii că nu eşti vrednic să fii numit Împărat ?
- Pentru că te temi de eşec ? - Nu contează.
- Ba da, contează. - Nu-l vreau !
Nu îl meriţi ! Ăsta e adevărul.
Ăsta e lucrul cu care nu vrei să te confrunţi. Priveşte în jurul tău, Mollari.
Priveşte în jurul tău !
Îţi aminteşti ?
Ah, Mollari, tocmai vroiam să trimit după tine.
Lăsaţi-ne singuri, domnilor.
E timpul să plecăm.
- Să plecăm ? Unde ? - Pe Planeta-Mamă Narn, bineînţeles.
Pe Planeta-Mamă Narn, bineînţeles.
Aţi venit cu nave şi arme şi conducători.
Aţi smuls asteroizi de pe orbite
şi i-aţi aruncat înspre oraşele noastre,
ucigând bărbaţi, femei şi copii. Înspre bolnavi, infirmi şi nevinovaţi !
Nu a fost ideea mea. Nici măcar nu am ştiut. A fost Refa.
Nu a fost vina mea.
- Am spus... - Nu ai spus nimic.
Nu ai spus nimic !
- Nimic. - Lasă-mă în pace.
- Nu. Uită-te la mine ! - Nu pot !
Uită-te la mine.
Îţi aminteşti locul ăsta ?
Da.
Am fost torturat în locul ăsta. Am fost biciuit.
Împăratul Cartagia vroia să mă audă urlând.
Da, şi dacă nu urlai, a 40-a lovitură de bici te-ar fi ucis.
Şi poporul tău ar fi rămas sclav pe vecie. Da.
Îţi aminteşti.
- Da. - Erai acolo.
Da !
Şi nu ai spus...
nimic.
34, 35,
- ...36,... - Nimic.
37, 38,...
Nimic !
39...
O vorbă, Mollari.
O singură vorbă e tot ceea ce se cerea de la tine.
Nu ar fi contat. Nu ar fi schimbat nimic !
- Nu ar fi oprit nimic ! - Te înşeli, Mollari.
Nu conta dacă era vorba de mine şi de lumea mea, de un străin
sau de cel mai rău duşman al tău, tu ai fost martor !
Nu conta dacă nu s-ar fi oprit !
Nu conta dacă nu te-ar fi ascultat !
- Aveai obligaţia să iei atitudine ! - Nu am putut !
Tocmai de aceea nu meriţi să fii Împărat !
Şi tot de aceea nu meriţi să trăieşti.
Nu.
Eşti la doar câteva clipe distanţă de mormânt, Mollari.
Trebuie să pot face ceva.
Era deajuns o singură vorbă de la tine prima dată când am stat aici.
Şi e deajuns o singură vorbă acum.
Nu. Nu !
O vorbă.
Vreau...
să o aud.
Are un atac. Imobilizaţi-l !
- Ritmul cardiac a coborât spre zero. - Trebuie să îl defibrilăm.
Unu,
doi, trei,
patru...
- E în plin stop cardiac. - Bine. Fiţi pregătiţi de electroşoc.
Opt, nouă,
zece, unsprezece...
- Încarc. - La o parte.
- Gata. - Liber.
Cincisprezece,
şaisprezece, şaptisprezece,
optisprezece !
- Nimic. Gata. - Liber !
23, 24,
25...
Haide ! Liber.
30 !
34, 35,
36...
Liber !
38,
39 !
- În regulă. Cred că am reuşit. - Da. Pentru moment.
Ascultă-mă. Nu-mi face asta.
Nu muri. Mă auzi ?
Nu muri. Haide !
Nu vreau să mor.
Atunci nu o face.
Cine eşti tu ?
Poate sunt o iluzie,
cauzată de lipsa de oxigen a creierului tău.
Poate că sunt o parte din mine însumi,
care s-a contopit telepatic cu tine
acum mult timp şi a decis să rămână.
Poate că sunt conştiinţa ta
care nu-ţi poate atrage atenţia
decât luând alt chip decât al tău
şi lovindu-te în singurul loc în care încă eşti vulnerabil.
De ce ?
De ce îmi faci asta ?
Vrei să crezi că te-ai schimbat. Vrei să te simţi bine în pielea ta.
Dar nu regreţi ce ai făcut !
Regreţi doar că ai fost prins !
Că aproape ţi-ai distrus lumea din cauza asta.
- Nu e adevărat. - Bun, atunci dovedeşte-o.
Doar o vorbă, Mollari.
Asta e tot ce trebuie.
Nu mi-am cerut scuze pentru nimic în viaţa mea.
Da, înţeleg.
E viaţa ta în joc, Mollari.
Fă ce vrei cu ea.
Oh, îmi pare rău.
Îmi pare rău.
Îmi pare rău !
Starea generală se stabilizează. Inima stangă începe să se comporte normal.
Bun, bun.
Asta e.
Arată bine.
Îmi pare rău.
Îmi pare rău,...
G'Kar.
Îmi pare rău.
Ei numesc asta mâncare ?
Nici măcar un Pak'ma'ra nu ar mânca aşa ceva.
- Londo, doctorul ţi-a spus că... - Ştiu ce mi-a spus doctorul.
Inima m-a trădat, nu urechile.
Trebuie să-ţi schimbi dieta
şi trebuie să mai reduci din stres.
Da, bine, dar asta nu pare foarte probabil cât timp sunt încă aici, nu ?
Şi, dacă plec acasă, va fi chiar mai mult stres. Aşa că asta e.
Nu, Vir, Universul e un loc rău,
însă măcar pare să aibă simţul umorului faţă de toate lucrurile.
Cred că acum ar trebui să te las să te odihneşti.
Oh, Vir, înainte să pleci,
am citit câte ceva, şi mă întrebam dacă ai auzit vreodată despre asta.
Aparent, conform unor poveşti,
dacă spiritul unui Centauri sfârşeşte într-un trup
care nu e vrednic de prezenţa lui,
poate alege să se separe,
să decidă moartea trupului,
astfel încât să se poată apoi muta într-o gazdă mai valoroasă.
Aşa e. Aşa e. Îmi amintesc asta.
Se duce o luptă foarte puternică,
iar persoana implicată ori este schimbată pentru totdeauna de această experienţă,
ori moare.
Bineînţeles, asta se întâmplă doar când spiritul este unul cu adevărat superior.
Adică, aici vorbim de ceva cu adevărat angelic.
Iar persoana în care e prins spiritul
este un adevărat monstru.
Unul rău, corupt şi dezgustător.
Este...
Nu că aş fi... Pentru că, evident, tu eşti...
Ştii ce, chiar trebuie să plec.
Ca să-ţi răspund la întrebare,
da, îmi amintesc de povestea asta.
Am auzit-o încă de când eram copil.
Interesant.
Eu nu.
Nici măcar un "adio", Lennier ?
Nu.
Niciodată "adio".
Sunt al tău pentru totdeauna, Delenn.
Inimă, trup şi suflet.
Ne vom vedea din nou în curând.
Şi, cu puţin noroc, probabil voi fi o persoană mai bună.
Asta nu e posibil, Lennier,
dar eşti binevenit să încerci.
Să-ţi meargă bine,
bunul şi dragul meu prieten.
Şi ţie.
Traducerea; nenea_hartia SINCRONIZARE MKV byWSL66