Capsula noastră a timpului a fost îngropată în 1987,
anul în care indexul de piaţă a ajuns peste 2000 pentru prima dată.
Reagan i-a spus lui Gorbaciov să dea jos Zidul Berlinului.
Tu erai îndrăgostit până peste cap de La Toya Jackson.
- Aşa e. - Nu te poţi plânge, Stinson.
- Te-ai căsătorit cu majoreta şefă. - Din fericire, da.
Şi acum avem un copil minunat care e în ultimul an chiar aici, la Foothill.
Alex, ridică-te.
Ne aflăm astăzi aici ca să deschidem capsula timpului,
pe care am îngropat-o acum 20 de ani,
ca să vedem cine am fost şi cum naiba am ajuns toţi acolo unde suntem azi.
Am găsit-o.
Douăzeci de ani.
Îţi mai aduci aminte ce ai pus acolo?
Probabil un permanent prost şi un aparat roz de încălzire a picioarelor.
Începem.
Doamne, asta e scârbos.
Ce naiba, Bill? Parcă ai spus că e impermeabilă chestia asta.
Ar fi trebuit să fie. Şi mă cheamă Gil, nu Bill.
Hai să vedem ce avem aici.
E un teren tare. Despre asta vorbesc, nu?
Nu se compară cu al nostru,
dar asta nu m-a oprit să fiu cel mai valoros jucător în clasa a XII-a.
Am luat trofeul. Touchdown!
În anumite triburi de pe subcontinentul african,
piercing-urile servesc ca memento, ca trofeul tău
a forţei şi agilităţii care, de atunci, au dispărut.
Cum adică au dispărut? Pauză. Ne putem concentra asupra cazului?
- Ce avem aici? - Ne-am adunat cu toţii la deschidere.
N-aveam idee că era acolo chestia aia.
Aia e o nebunie.
Mă aşteptam să-mi văd albumul "10.000 Maniacs".
- Aia nu era acolo. - Cine eşti?
Sunt Gil Bates. Eu însumi l-am închis.
Am folosit un sigiliu de propilenă şi bolţuri şi şipci industriale.
Un bărbat caucazian adolescent. Până în 20 de ani.
Ce-ai zice să împachetăm totul şi să-l trimitem la Institutul Jefferson?
Îmi pare rău. Nu e o idee bună.
Apa a compromis integritatea structurii carcasei.
- Deci... - Vezi asta, Bones?
- Încă un tocilar pentru echipa ta de stagiari. - Burghiu.
Burgiu? Stai puţin. Vrei să dai găuri chiar aici?
- De ce nu-l ducem la institut? - Bazin.
Anuarul din 1987 al liceului Foothill, desigur.
- Dar casetofonul? - Da!
Cubul Rubik.
Dar asta? CD. Nu e nevoie de niciun ac.
În 20 de ani, sute din astea vor încape într-un microcip.
Victima are mai multe fracturi antemortem la stern,
şi câteva fracturi antemortem la nivelul porţiunilor laterale ale coastelor.
- Toate vindecate? - Toate vindecate la momente diferite.
Eu aveam o mănuşă Michael Jackson.
- N-am mai spus asta până acum. - Mie-mi plăcea Chevy Chase.
Cu toţii ne purtăm crucea.
Fractura la clavicula dreaptă e recentă...
Era, acum 20 de ani.
- Chică la orizont. - Asta era una proastă.
Booth a luat o listă a studenţilor care n-au ajuns la deschiderea capsulei,
şi face rost de numele celor ce au avut legătură cu şcoala în 1987, şi au cazier.
Dumnezeule. Îmi vin în minte aparate dentare şi pantaloni cu bretele.
- Şi părul în coadă pe o parte foarte urât. - În mod sigur ai trecut peste asta.
Purtam Doc Marten care cântăreau mai mult ca mine.
- Se pare că Booth era bine. Era fotbalist. - Corect.
Era unul din tipii ăia.
Tipul ăsta sigur nu-şi petrecea timpul cu majoretele,
dar pun pariu că avea băgate nişte bileţele de dragoste în albumul Spaceballs.
- Cred că l-am văzut în filmuleţ. - Roger Dillon.
- Promoţia 1987. - Uite-l.
Cometa va veni în cam 76 de ani. Vom mai fi aici, nu-ţi face griji.
Cum a ajuns Roger Dillon... de acolo...
aici?
Bones - Sezonul 3 Episodul 03 - Băiatul din capsula timpului
Traducerea şi adaptarea: Relic Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
- Am verificat o mostră din mâzgă. - Materie organică.
- Sau îi poţi spune Roger. - Serios.
Când iei pe cineva cu polonicul, nu e chiar o persoană, nu crezi?
Bine. Am luat o mostră de "Roger", şi am verificat-o în spectrometrul de masă.
N-o să ghiceşti ce am găsit. Urmele unui organofosfat neidentificat.
- Gaz paralizant? - Foarte bine, o să am şi restul chimicalelor.
Victima mai avea şi o fractură perimortem a încheieturii.
Există semnele unei fracturi de gradul doi a articulaţiei acromioclaviculare.
- Dar asta sigur n-a fost letală. - Am mai întâlnit-o.
Cineva i-a sucit braţul victimei la spate, cu forţă.
Ce, era bătut pentru banii de buzunar?
Elevii violenţi sunt mărcile unei şcoli.
Vorbesc din experienţă.
Oricum, aceste fracturi ale coastelor sale ar putea fi de dinainte de liceu.
Putea avea probleme acasă.
Nu-nţeleg, dle Dillon, de ce nu i-aţi raportat niciodată dispariţia fiului dvs.
Mama sa mi-a spus că Roger a fugit de acasă.
Nu eraţi îngrijorat că fiul dvs nu v-a mai contactat?
- Nu voia să locuiască cu mine. - Din cauza abuzului fizic?
Da, eram beţiv pe atunci,
şi am înţeles de ce voia să mă dea la o parte.
Dar am ţinut la el. Eram bolnav.
Când l-aţi văzut ultima dată pe Roger?
În noaptea absolvirii sale.
A venit aici după ca să-mi ceară bani... mulţi.
L-ai dat afară din casă, sucindu-i mâna la spate.
Jur, s-a ridicat şi a plecat.
Asta era acum 20 de ani. Despre ce e vorba?
Roger e mort, dle Dillon.
Rămăşiţele sale au fost găsite ieri.
- Dumnezeule. - L-am găsit la liceu.
A fost în capsula timpului, de 20 de ani.
Aveţi idee pentru ce avea nevoie de bani?
N-a spus. Cred că erau ca să fugă.
Ar trebui să vorbiţi cu Gil. Era cel mai bun prieten al lui Roger.
- Gil Bates? - Da.
- E tipul de la Tech Town. - Da. Făceau totul împreună.
Ţinem legătura.
M-am schimbat acum.
Nu mai beau.
N-am vrut niciodată să-l rănesc.
Îl iubeam pe Roger.
Corect.
Puştiul practic s-a topit în toate astea.
Ar trebui să scot mai multe urme de chimicale
de pe artifacte ca să identific organofosfatul de pe el.
- Beta. Focul Sfântului Elmo. - E pe listă.
- Un anuar. Liceul Foothill, 1987. - E aici.
- Usucă-l şi scanează-l. - "Să ai o vară grozavă. Nu te schimba".
- Îţi mai aduci aminte de zilele alea? - Mi-amintesc de pedepsele din weekend.
- Atâtea reguli de încălcat, aşa puţin timp. - Erai fantezia tocilarilor.
- Eu eram cu Barbie. - Ea a fost prima mea lecţie de anatomie.
- Ani de zile am fost confuz. - Dar Ken? Îmi părea rău pentru el.
Floppy disk de mărimea unei farfurii.
Bingo, scumpo. Discul nu e pe listă.
Ce eşti? Examen? Coduri de lansare?
Trebuie să scoatem datele.
- Crezi că poţi? - Pot încerca.
O patină de hockey. Şi pare să fie semnată.
E pe listă. Îi aparţinea unui jucător pe nume John Adamson.
- O doză de New Coke. - Sigur un plan de a destabiliza ţara.
- E pe listă. - Şi un ceas de buzunar.
Ceasul nu e pe listă.
E un Wallingham. E frumos.
Disc de computer şi un ceas de buzunar.
În ce era băgat micul nostru tocilar?
E uscat. E un ceas bun.
- Un fel de reziduu. - Te poate ajuta să identifici otrava?
Să văd.
Tatăl lui Roger n-avea probleme să fie violent,
aşa că, de ce a recurs la otrăvirea fiului său cu un gaz paralizant?
- Ce fel de adolescent erai, Bones? - A avut o serie de slujbe ciudate.
- Poate a luat otrava de la una din ele. - Haide.
Trebuie să ai măcar o poveste bună, înainte să te lipeşti de halatul de laborator.
Eram ocupată cu învăţatul.
Şi în toate orele de studiu, nu ai dat peste un hormon?
Bine. A fost un băiat.
Andy Fluger.
Era căpitanul echipei de lacrosse.
Te-ai sărutat...
cu căpitanul echipei de lacrosse?
Puneam în balanţă chestiile pro şi contra,
când a devenit Moş Crăciunul meu secret.
- Credeam că-l urăşti pe Moşul secret. - Da,
pentru că mi-a lipit cadoul de vestiar.
Toţi l-au văzut. Adolescenţii pot fi cruzi.
- Ce era? - Nu contează.
- Hai, Bones. - Promiţi că nu râzi?
- Promit. Sunt partenerul tău. - Era un Brainy Smurf.
- Ai spus că n-o să râzi. - Nu râd.
- Brainy Smurf? - A fost intenţionat.
Ştia c-o vreau pe Smurfette.
- Bine, se vede că asta te amuză. - Nu râd.
Nu râd.
- Ce? - Ştii, Angela avea dreptate.
- Erai unul din tipii ăia. - Ce? Unul din ce tipi?
Roger era cel din capsula timpului?
I-am văzut craniul. Dumnezeule. I-am văzut craniul.
E acolo din 1987.
Ştii, Roger a plecat. A lăsat un bilet.
- Un bilet? - În noaptea absolvirii,
i-a lăsat un bilet mamei sale spunând că urăşte locul ăsta şi că pleacă.
A mers acasă la tatăl său ca să-i ceară bani. Ştii de ce?
Tot ce ştiu e ce a spus mama sa că scrie în bilet.
Gil, mama sa a murit, şi tatăl său nu l-a văzut...
Tu eşti singura legătură pe care o avem cu biletul.
Spunea...
ştii, că nu mai poate sta în preajma tatăl său
sau a copiilor de la şcoală.
Se luau de el.
Se luau şi de mine.
Cred că n-a putut suporta.
De ce n-a cerut ajutor?
Era cel mai bun prieten al meu.
Am crezut mereu c-o să-l revăd.
Nu pot să cred că nu-l voi mai vedea niciodată.
Bine, am mai multe fibre denim de bumbac
atât pe ceasul de aur cât şi pe floppy,
care se potrivesc cu ce a mai rămas din blugii din anii '80 ai victimei.
Asta plasează ceasul şi discul în buzunarul victimei la momentul crimei.
Am testat reziduul din interiorul ceasului.
Un alcaloid tropan pur cristalin.
Roger Dillon avea un ceas de buzunar plin cu cocaină?
E atât de "Miami Vice", că m-aş pune pe treabă.
FBI-ul ne-a trimis dosarele tuturor ce au legătură cu şcoala şi care au caziere.
Mai mult furturi mărunte, condus sub influenţă, chestii de genul.
Darwin Banks, profesor la liceul Foothil,
arestat într-o razie pentru droguri din întreaga şcoală în 12 iunie 1987.
- La două zile după ce a dispărut Roger. - Şi Roger avea nevoie de bani.
Se pare că tânărul nostru tocilar s-ar putea să fi fost ucis pentru trafic de droguri.
Ţi-l aminteşti pe Roger Dillon?
Liceul Foothill, nu?
Am fost profesorul lui de şiinţă.
Deştept puşti. Ar fi putut preda clasei.
Da, e mort.
L-am găsit îndesat în capsula timpului a liceului Foothill.
E acolo din 1987.
- Dumnezeule. - Scrie aici, în anuar,
că erai îndrumătorul din comitetul capsulei timpului.
Cred că glumeşti.
De obicei nu glumesc când un băiat de 17 ani a fost ucis.
- Am găsit urme de cocaină asupra sa. - Roger?
Nu, puştiul nu consuma.
Singurul mod în care se droga era să stea în faţa computerului, scriind coduri.
Bine, atunci ajută-mă,
pentru că în '87 ai fost arestat la liceu pentru trafic.
Nu făceam trafic. Tocmai terminasem facultatea.
- Aveam două jointuri la mine. - Şi 113 grame în apartamentul tău.
Aveam 23 de ani. Toţi facem nebunii când suntem copii.
Exact.
Acum am propria afacere. O soţie şi doi copii.
Sunt în Clubul Rotary, pentru Dumnezeu.
Ştim că Roger avea nevoie de bani.
Poate c-a început să facă trafic pentru tine,
şi voia să fie plătit mai bine.
A ameninţat că te predă poliţiei dacă nu-i primeşte, şi l-ai ucis.
Nu l-am ucis, şi Roger nu m-a turnat.
A fost Adamson, John Adamson,
un măgar chiar şi la 17 ani.
L-am prins copiind, şi apoi,
poliţiştii-mi băteau în uşa de la clasă.
Voia să mă discrediteze ca să poată da din nou testul.
Corect. Deci tu eşti victima, cu 113 grame de iarbă.
Poţi confirma unde te aflai pe 14 iunie 1987?
Dacă sunt un aşa mincinos mare, care făcea trafic de droguri,
de ce v-aş spune adevărul?
Pentru că nu vrei să mergi la închisoare pentru uciderea lui Roger Dillon.
Hai, Sweets. Haide.
Ai de făcut mult la profilul psihologic, iar cazul e vechi de 20 de ani.
- Avem nevoie de ajutor. - Nu de asta eşti azi aici, agent Booth.
Ora asta e pentru tine şi dr. Brennan.
N-o să se supere. Va dura doar cinci minute, da?
1987, un puşti de la periferie e ucis şi îndesat într-o capsulă a timpului.
Fascinant, nu? Ce fel de persoană ar face asta?
A apărut vreun conflict sau vreo problemă de la ultima noastră şedinţă?
Eu şi Bones facem foarte bine.
Pari furioasă, dr. Brennan.
I-am spus agentului Booth o poveste personală despre copilăria mea,
iar el a râs.
Ce? Nu.
O apreciam. Nu-l băga şi pe el.
Râsul nu sugerează aprecierea.
Era vorba de un desen animat din anii '80.
Nu credeam că vei fi aşa sensibilă.
Idolii din copilărie au o însemnătate mare pentru noi, agent Booth.
Bine? Eu unul am fost foarte ataşat de Voltron.
Desen animat.
Voltron.
Eşti rănită, dr. Brennan, pentru că simţi
că te-ai deschis în faţa agentului Booth, iar el ţi-a trădat încrederea.
- Vorbim despre un ştrumf. - Smurfette.
Poate că un mod de a readuce simetrie acestei relaţii
e să dezvălui o poveste din copilărie despre tine,
să-ţi arăţi vulnerabilitatea drei Brennan.
Nu. Ştii ce? Asta e o nebunie. Nu e drept.
- Spune-i că nu e drept. - E?
Eşti de partea lui. De ce nu te duci să te joci Voltron cu el?
Erai tipul ăla, nu, agent Booth?
Erai băiatul de aur care putea scăpa cu orice, doar dacă apela la farmecul său.
E ridicol. Nici nu ştii cine sunt.
Poate că ţii încă la acea persoană?
- Că ţi-e frică să arăţi cine eşti? - Sunt un agent FBI.
Sunt împuşcat zilnic, da? Nu mă tem de nimic.
Bine, evident că asta e greu pentru tine,
dar n-ar trebui să-ţi fie ruşine să ceri ajutor.
N-ar trebui.
Bine.
Îmi cer scuze. Aşa e, am nevoie de ajutor.
Cu acest caz.
Cât tu analizezi asta,
eu o să mă dezvălui în faţa lui Bones.
Ştiu c-a sunat ciudat, dar ştii la ce mă refer.
Deci îmi vei destăinui
un episod emoţional la fel de umilitor din tinereţea ta?
- Da, am aşa ceva. Poftim. - Bine. Excelent.
În ce timp ne-a mai rămas, hai să jucăm roluri.
Acum ştiu de ce n-am voie să-mi aduc arma aici.
Am testat mâzga. Am găsit urme de cocaină,
ce se potrivesc cu scurgerea din ceasul de aur.
Dar când verific rezultatele cu mostrele de păr şi oase, ies negative.
- Roger nu se droga. - Profesorul său spunea adevărul?
Am mai descoperit...
- Cu ce a fost drogat şi cu cât. - Ce?
- Malaoxon. - Malaoxon?
- Da. - E neurotoxic în doze mari.
Da, dar abia era destul să facă un şoarece să tuşească.
Deci teoria noastră despre otrăvire e incorectă.
Dr. Saroyan, am găsit o anomalie pe craniul victimei.
Când curăţam craniul, am găsit o mică neregularitate
pe suprafaţa internă a mandibulei victimei.
Mărită, s-a dovedit a fi o mică, dar bine definită fractură.
Judecând după localizare, se pare că arma
a fost băgată în gât, trecând prin muşchiul sternocleidomastoidian,
lezând atât artera carotidă, cât şi vena jugulară.
Ceea ce-nseamnă că Roger probabil a sângerat până la moarte. Ai determinat arma?
Judecând după sfărâmarea microscopică a osului,
arma nu era nici prea ascuţită, nici prea boantă.
- Sigur n-a fost o armă ascuţită. - Deci n-a fost un cuţit?
Corect. Totuşi, a lăsat o ciudată urmă texturală în fisură.
Am luat o mostră şi i-o voi da lui Hodgins s-o testeze.
Micuţul acesta
e un Commodore Amiga, cu un chipset Motorola 6800,
ce foloseşte un sistem de operare lucrat în casă.
L-am luat din expoziţia de computere de la etajul al treilea.
Şi eu aveam exact acelaşi computer.
Prinţesa mea tocilară. Ştiam că mallul nu-ţi va lua sufletul.
Ia uite.
- E incredibil. - E ca un "Doom" primitiv.
Nu vezi nimic în neregulă cu asta?
"Doom" a ieşit pe piaţă în 1993.
Toate chestiile astea, redarea 3D, first-person shooting,
erau doar o scânteiere în ochii unui tocilar în 1987.
Deci Roger era cu mult în faţa timpului său.
Dacă jocul ar fi ieşit în 1987,
Roger Dillon ar fi fost miliardar de câteva ori până acum.
Banii sunt mereu un motiv bun pentru crimă.
Sunt destul de sigură că Sweets ar spune
că un joc de baseball pierdut nu e nici ceva personal, nici o dezvăluire.
Fotbal, Bones. Da? E fotbal.
Bine, am una. Bine, personal, între doi oameni.
Sau ca o dezvăluire... dezbrăcaţi.
- Asta e foarte literal. - Era fata asta,
Karen Isley, şi eram sub holendrele de înălbire într-o seară.
Personal. Cu mine?
Am înţeles. Făceai sex pe pământ, sub holendru.
Scuză-mă. Sunt un domn. Mi-am adus sacul de dormit.
- N-ai putut face faţă sexual? - Ce?
Pentru că asta s-ar putea număra ca umilinţă.
Vrei s-aştepţi?
Mă laşi să-mi spun povestea?
- Bine. - Mulţumesc.
Bine, şi fata asta avea un joc în care îmi punea câte o întrebare.
- Ce fel de întrebare? - Nu contează, da?
Dacă răspundeam greşit, trebuia să mă dezbrac de ceva.
Desigur, ştiam toate întrebările, dar m-am prefăcut că nu le ştiu.
- Ca să-ţi poţi da hainele jos. - Exact. Ideea e că stăteam acolo,
ştii tu, în şosete şi cu medalionul sfântului Cristofor.
Ea fuge.
Fuge cu sacul meu de dormit şi cu toate hainele mele,
iar eu rămân acolo, complet dezbrăcat.
- De ce a făcut asta? - Cred c-a auzit
c-am mai fost acolo cu o altă fată cu o săptămână în urmă.
Bine, povestea asta e despre îndemânarea sexuală, Booth. Te dai mare.
A trebuit să traversez campusul gol puşcă.
Acum râzi de asta. Ţi-a plăcut să-ţi arăţi penisul.
Arăta puterea de "bărbat alfa".
O singură persoană mai ştia de Brainy Smurf.
Era mama mea.
Era frig, da? Era frig.
Ştii ce i se întâmplă unui tip când e frig afară?
- Bună. - Bună. Puteţi fi rapizi?
Şeful meu nu-nţelege de ce tot plec şi e cam dobitoc...
Ce ştii despre Warstrike?
N-am mai auzit de mult timp numele ăsta.
L-am găsit pe un disc în capsula timpului.
- Era asupra lui Roger când a fost ucis. - Dumnezeule.
- Ştiai de el? - Da, dar doar ca desen în caietul lui.
Nu ştiam că a scris codul.
Da, conform unui expert de la institutul Jefferson,
cineva putea face mulţi bani cu el.
Asta plănuiam. Voiam să începem o afacere cu jocuri după absolvire.
Roger era cu geniul, iar eu cu afacerile.
Stai puţin. Ai văzut jocul? Mergea?
- Dacă eraţi parteneri, de ce nu ţi-a spus? - Era un perfecţionist.
Nu-mi arăta niciodată ceva până nu credea că e perfect.
Poate încerca să bată palma cu altcineva.
Nu, în niciun caz.
Eram parteneri, da? Cei mai buni prieteni dintotdeauna.
Roger nu m-ar fi trădat niciodată aşa.
Strângeam bani să cumpărăm computere noi ca să creem redarea 3D.
Computerele erau scumpe pe vremea aia.
- De unde voiaţi să luaţi banii? - Amândoi lucram.
Eu pavam alei, iar Roger lucra un schimb la un patinoar.
Eu curăţam grătare la Burger Shack pentru 3,55 dolari pe oră.
- Asta e umilitor. - Bună încercare.
Roger făcea bani în plus dându-i meditaţii la mate majoretei aceleia, Janelle.
Şi a fost plătit dă dea examenele finale pentru un jucător de hockey drogat.
Puştiul a intrat la Harvard cu notele luate de Roger.
Drogat? Cum îl chema?
John Adamson. E un ticălos.
Grozav. Mersi.
John Adamson era jucătorul de hockey vedetă de la Foothill.
A absolvit cu greu Harvard-ul. I-a luat cinci ani.
A intrat trişând. Nu merita să fie acolo.
Poate că Roger îl şantaja pe Adamson pentru escrocheria cu examenele.
- Şi Adamson l-a ucis? - Putea fi ucis de o patină de hockey?
Adamson era în capsula timpului.
Lama de metal a unei patine poate tăia cu uşurinţă jugulara.
Şi marginea ar putea crea o fractură bine definită.
Poftim. Ai un motiv şi o armă.
E la masa aceea, vă aşteaptă.
John Adamson? Agent FBI Seeley Booth.
Aş vrea să-ţi pun câteva întrebări.
Ia loc, Bones.
Senatorul se aşteaptă să mă concentrez asupra campaniei sale, agent Booth.
- Sper că nu-mi veţi pierde timpul. - Priviţi asta.
Vă amintiţi de Gilbert Bates şi Roger Dillon din liceu?
Nu, îmi pare rău.
Nici numele Gilbert Bates, nici Roger Dillon nu-nseamnă nimic pentru mine.
Băiatul acesta a fost găsit în capsula timpului, mort.
- Poate aţi auzit de asta. - După cum am spus,
am fost ocupat cu campania senatorului.
Pentru că puştiul a spus că tipul ăsta
a dat examenele finale în locul tău, ai intrat pe spatele lui la Harvard.
Nu examenele m-au băgat la Harvard, agent Booth.
Lovitura mea a făcut asta.
Nu negi că Roger Dillon a dat testul în locul tău?
Cooperare totală.
Ţinem trecutul meu academic sordid în trecut?
- Sigur. - L-am plătit pe Roger cu 200$ să dea testul.
Am făcut înţelegerea.
Peste două săptămâni, îmi bate la uşă spunând
că, dacă nu-i dau încă 500, spune lumii.
- Roger ţi-a spus de ce avea nevoie de bani? - Nu.
Doar că un tip ca mine n-ar înţelege. I-am dat toţi banii pe care-i aveam,
poate 90 de dolari şi ceasul meu.
Ceasul cu compartimentul secret pentru cocaină?
Nu ştiu despre ce vorbiţi.
Ce?
Citeşti încet, dr. Sweets.
Mă tem că raportul agentului Booth despre dl. Adamson dezvăluie mai multe despre el
decât despre Adamson.
- Serios? De ce? - Asta trebuie să-mi spună agentul Booth.
Dar l-am văzut pe John Adamson la televizor destul ca să ştiu
că, deşi e periculos în procesul politic,
nu ar ucide. E prea sensibil.
Un petrecăreţ în călduri, ce trage pe nas cocaină e sensibil?
Da, desigur. Şi imatur emoţional.
Complet dependent de confirmarea externă.
Şi avar. Mereu sunt avari.
- Ai aflat toate astea de la televizor? - Ideea e că, la 17 ani,
John Adamson i-a dat lui Roger Dillon bani şi un ceas.
Dacă l-ar fi ucis pe Roger, şi-ar fi luat ceasul înapoi.
Foarte convingător. Cel puţin partea cu ceasul.
Toată acea pătrundere în enigma intangibilă a comportamentului uman,
şi tu o reduci la banal şi tangibil.
Mai aduc alte probe banale şi tangibile.
Cu voi e doar hai, hai, hai, nu?
- Prindem criminali. - Şi asta e atât de tare, nu?
O să fac un profil ca să vă ajut. Îmi place să fiu pe teren.
Eşti într-un laborator securizat.
Omule, opt ore pe zi, sunt înconjurat de nevrotici.
Da? Pentru mine asta e muncă de teren.
Fără supărare, dr. Brennan. O să termin profilul.
Oricum, am stabilit că malaoxonul din tocăniţa Roger
a fost iniţial obişnuitul organofosfat pesticid Malathion înainte să se dezintegreze.
- Cât de obişnuit? - Era panica asta cu ţânţarii în anii '80,
şi au dat peste tot cu Malathion.
Departamentul de Agricultură şi Servicii ale Consumatorilor din Virginia
spune c-a fost o porţiune ce-nconjoară liceul Foothill
pe care s-a dat cu substanţa la 7:45 pm. Joia, 14 iunie, 1987.
De ce ţin înregistrări aşa detaliate?
Împrăştierea de neurotoxine într-o încercare de a ucide făpturi ce supravieţuiesc
bombelor atomice tinde să-i facă pe birocraţi să se gândească la posibile procese.
Cred.
- E un cartier rezidenţial. - Da, dar în 1987, era o mlaştină.
Cartierul era în curs de a fi construit. Doar câteva case erau terminate.
Vântul ar fi putut duce insecticidul pe Roger?
La concentraţia asta, Roger trebuia să fi fost chiar în mijlocul ei.
- De ce-ar face asta? - Există doar un motiv.
- O fată. - Pe ce te bazezi?
Şi eu am fost băiat.
Şi am căutat înregistrările caselor din 1987.
Ghici cine locuia într-una din cele câteva case terminate.
Janelle Brown, majoreta şefă.
- O medita la mate. - Exact.
De ce ar fi trecut printr-o mlaştină ca să ajungă la casa aia?
- Trebuia să fi fost un drum. - Era mai rapid. Era majoretă.
Era tare. Nu putea aştepta.
E din nou chestia aia a băieţilor.
Sau poate o urmărea pe fereastră. Putea fi un voyeur.
Dr. Hodgins?
- Băieţii se schimbă după liceu? - Doar la exterior.
Cine credea că un asemenea păr arăta bine?
Fii atent.
- E ciudat, nu? - E un anuar.
Ar trebui să fie ciudat şi umilitor.
Da, dar asta e secţiunea Hall of Fame.
De obicei aici e "Cel mai frumos zâmbet" şi "Cu cele mai mari şanse să reuşească".
Aici e "Cel mai probabil să-şi înţepenească capul în fund".
Şi "Cei mai tari sâni".
- Şi "Cel mai probabil de a muri de o BTS". - Stai.
Cineva a pus o versiune hazlie a anuarului în capsulă.
- Ca să-i stânjenească peste 20 de ani? - Da.
Uită-te la asta. "Adus vouă de Gruff & Grim".
Deci căutăm doi copii care au pus un anuar şi un cadavru în capsula timpului.
Bine, Bones, era fata asta. Da? Sherai Bellapini. Sherai, Sherai.
Era cea mai tare fată din liceu.
Voiam s-o invit la balul bobocilor.
Aşa că l-am mituit pe pupincuristul care făcea anunţurile de dimineaţă.
Pupincurist?
Ştii tu, copii care făceau orice ca să le facă pe plac profesorilor.
Aşa că trec pe difuzor, şi o invit la bal.
- La difuzor. - Asta e povestea ta umilitoare?
- La difuzor. - Da.
- Au râs de mine săptămâni întregi. - A mers cu tine la bal?
- Sigur. - Asta e doar o altă poveste
despre victorie şi cucerire sexuală.
Bones, au râs de mine. Da? Râsul trebuie să conteze la ceva.
Nu există umilinţă publică în povestea aia, Booth.
- Nici nu ştii ce e aia. - Bună.
Bună ziua, dnă Stinson. Agent special Booth.
- Vă numeaţi Janelle Brown în liceu? - Da.
- Putem intra să vă punem câteva întrebări? - Desigur. Da, intraţi.
Uită-te la ea. Mi-aş dori să fiu Janelle Brown din nou.
Părţi din mine cel puţin. Ştii la ce mă refer.
- Locuiaţi la 224 Green Gates Crescent? - Da.
La câteva blocuri de aici.
- În spatele casei era o mlaştină. - Da. Mi-era frică de mlaştina aia de mică.
Cât de bine îl cunoşteaţi pe Roger Dillon?
Nu ştiu. Mă medita la mate.
Şi nu le aveam cu matematica, aşa că aveam nevoie de ajutor
şi s-a cam îndrăgostit de mine.
Era simpatic, nu în felul unui jucător.
Ştiţi, dulce. Îi plăcea The Cure (Leacul).
- Pentru ce? Ce boală avea? - E o formaţie, Bones.
Aia e o formaţie.
Vă medita la dvs acasă?
La mine sau la bibliotecă. De obicei la mine acasă.
Cred că-i plăcea acolo. La el acasă nu era tocmai bine.
Vă aduceţi aminte să-l fi văzut pe 14 iunie 1987?
- Mamă? - Sunt aici, scumpule.
Ar fi fost ultima zi de şcoală.
- Mă duc acasă la Pete. - Bine.
- Ce se-ntâmplă? - Oamenii aceştia sunt de la FBI.
Investighează crima din capsula timpului.
Nu ai de ce să-ţi faci griji. Părinţii tăi erau prieteni cu victima.
- Asta e nasol. - Da. Scumpule, du-te la Pete.
Dacă o să întârzii, dă-mi un telefon.
- Ai mobilul, nu? - Îl am.
- Bine. - Ce faci?
- Ne vedem mai târziu, mamă. - Bine.
Cred că l-am văzut pe Roger în ultima zi de şcoală.
- De ce? - Mă medita, după cum am spus.
De ce ar veni acasă la dvs în ultima zi de şcoală?
Sincer? Mi-a adus ultima lucrare cu nota,
dar ar fi folosit orice scuză.
Nu l-am încurajat, dar...
Liceul a fost acum mult timp. Niciunul din noi nu mai e la fel.
Îmi pare rău că Roger a sfârşit aşa,
dar după ce mi-a lăsat lucrarea, nu l-am mai văzut...
- Mulţumim, dnă Stinson. - Da, desigur.
Îl scoţi, te rog, pe Terry Stinson din anuarul Foothill?
Echipa de alergări,
vicepreşedinte al consiliului elevilor, al doilea ca Mister Popularitate.
- Unde scrie asta? - E genul, scumpo.
Cel mai bun de pe locul doi.
E ca atunci când îl vrei pe Brad Pitt şi apuci cu Matthew McConnaughey.
Scoate poza fiului său, Alex.
Alex Stinson arată trei semne clasice de moştenire de tip mendelian.
O gropiţă pe obrazul stâng,
bărbie despicată şi lobii urechilor desprinşi.
Trăsături faciale distincte, ochi depărtaţi,
nări asimetrice.
Exact ca tatăl său.
Nu seamănă deloc cu tatăl său.
Doamne.
Îl înlocuieşti pe Terry Stinson cu Roger Dillon?
Doamne.
Acum douăzeci de ani, Terry Stinson află
că Roger Dillon s-a culcat cu prietena sa.
Şi-l ucide.
Normal că vom face testul ADN.
Vă daţi seama că, în investigarea unei crime, trebuie să luăm în considerare totul.
Ştiaţi că e posibil ca Alex să nu fie fiul dvs biologic?
Ce?
- E posibil? - E?
Pot răspunde după testul ADN?
- Cred că tocmai am făcut-o. - Nu ştiaţi?
- Terry nu ştia. - Alex s-a născut pe 7 ianuarie 1988.
Nu pot să cred.
Asta înseamnă că erai deja însărcinată primăvara.
Voiai să cred că e copilul meu?
Nu. Nu.
Voiam să fie al tău copilul.
Nu-nţeleg. Roger... ce...
Dar era...
De ce te-ai culcat cu Roger?
Era dulce. Ştiam că era nebun după mine.
Îmi plăcea să mă simt specială.
- Hai să recunoaştem, Terry. Erai tipul ăla. - Ce tip?
Tipul care făcea tot ce voia.
N-aveai nevoie de mine.
Roger a venit în acea zi. A venit prin mlaştină.
Era murdar. Tatăl său îl bătuse.
Dnă Stinson, i-aţi spus Roger că v-a lăsat însărcinată?
Da.
Voia să ne căsătorim.
Spunea că putea face rost de bani ca să fugim împreună,
dar i-am spus că nu vreau.
Eram iar cu tine pe vremea aia.
Doar cu tine.
De ce nu mi-ai spus?
Când ţi-am spus că sunt însărcinată, erai atât de fericit.
Atunci am ştiut că mă iubeşti. Că nu eşti tipul acela.
Că puteam avea o viaţă grozavă împreună.
- Şi am avut-o. - Îmi pare rău.
- A trebuit să-mprumut una din fotografii. - Ai furat-o.
- Ce credeţi că i s-a întâmplat lui Roger? - Nu ştiu.
Avea banii. N-a fost niciodată fericit aici.
M-am gândit c-a plecat singur.
Îmi pare atât de rău.
Am vrut dintotdeauna să-ţi spun adevărul, dar...
nu mi-am dat seama cum să-ţi spun că Alex nu e fiul tău.
Alex e fiul meu.
Suntem o familie.
Crima s-a întâmplat noaptea, pe terenul unui liceu.
Nu e un loc unde să găseşti adulţi.
Şi apoi, adolescenţii sunt dominaţi de id-urile lor şi-i face să se poarte iraţional.
Fiziologic, judecata lor este afectată de un lob frontal incomplet.
Cât ai tu? 22 de ani, nu? Cum e lobul tău frontal?
E aproape dezvoltat?
Din nou, ton care terorizează.
- Îmi pare rău, continuă. - Bine, n-a fost abuz sexual, nici jaf.
Ceasul şi celelalte obiecte erau asupra sa,
alţi indici c-a fost un act grăbit şi tineresc.
- Da, e bine pentru un puşti. - A mers pe ghicit, Booth.
E o interpretare logică a unei analize subiective,
făcută de un expert inteligent în domeniul său.
Criminalul ştia exact data la care capsula timpului
se va deschide când a pus victima acolo.
Aşteaptă de 20 de ani ca acel cadavru să fie găsit,
ca să se împace cu trecutul său şi să plătească pentru ce a făcut.
Ca Terry Stinson.
Nu.
Cred că suntem în căutarea cuiva care se pedepseşte de ani de zile,
cineva care se autodistruge, are slujbe mult sub potenţialul său.
- De ce n-a mărturisit? - Probabil a făcut-o într-un mod, agent Booth.
Întrebarea e dacă ascultai.
Agentul Booth e un ascultător incredibil de bun.
Chiar sunt. E punctul meu forte.
Atunci poate...
capsula timpului era un loc bun în care să bage un cadavru.
Ştii, asta nu e o ştiinţă exactă.
Dar sper să am dreptate.
Chiar vreau să-i spun prietenei mele că am ajutat la prinderea unui criminal.
Ar fi o noapte bună pentru mine.
Urma neregulată de pe suprafaţa interioară a mandibulei lui Roger...
- Era bitum lichid. - Un produs pe bază de ulei?
Ştiu, ştiu. Foarte comun, nu? Dar am făcut o analiză amănunţită.
Am găsit particule microscopice
de granit încastrate în bitum.
Asta era şi pe sigiliul spart al capsulei.
Sigur n-au fost patinele lui John Adamson.
Da, asta dacă nu patina pe asfalt.
Acum douăzeci de ani, ce văd eu ca fiind bitum, era asfalt.
- A fost băgat în osul lui Roger cu... - O lopată pentru asfalt.
- Da. - Gil Bates pava alei.
Roger era cel mai bun prieten al meu.
- Gruff & Grim, nu? - Cine era cine?
Eu eram Gruff. Roger era Grim.
Aţi ieşit pe teren în acea seară, ca să puneţi anuarul în capsulă.
Da. Să-i surprindeţi pe toţi peste 20 de ani.
Aţi scos capsula şi aţi spart sigiliul cu o lopată de asfalt.
Prietenul tău, Grim... Îşi voia banii înapoi?
Banii pe care i-ai alocat afacerii.
- Computerele care urmau să te îmbogăţească? - Nu puteai face asta, Gruff.
Nu-i puteai da banii înapoi lui Grim.
- Nu mai folosi acele nume. - Ţi-a spus că erau pentru Janelle Brown?
Pun pariu că da. Pun pariu că bătrânul Grim a spus "Îmi pare rău, Gruff...
dar e fata asta, şi planurile noastre se duc de râpă".
Te-am rugat să nu mai foloseşti numele alea.
Dar apoi Grim a spus "Ştii ce? Visul meu s-a schimbat.
Noi doi, Grim & Gruff, s-a terminat".
Opreşte-te! Nu ştiţi despre ce vorbiţi.
Ce nu ştim?
Ţi-a spus că erau pentru că ea era însărcinată?
Ar fi trebuit să-ţi spună. Ai fi înţeles.
Aş fi înţeles ce?
Janelle era însărcinată cu fiul lui Roger.
Dumnezeule.
N-a spus. A spus doar c-o iubeşte.
I-am spus cât de prostesc e.
I-am spus că niciodată nu s-ar uita la cineva ca el,
iar el s-a supărat şi m-a lovit.
Şi m-am dus, am luat lopata şi...
l-am împins.
A fost un accident. Doar l-am împins.
Se ţinea de gât şi... s-a albit la faţă.
Lovitura i-a secţionat jugulara şi carotida.
Ar fi murit rapid.
A făcut-o.
L-am ţinut şi i-am spus că-mi pare rău.
Ştia că n-am vrut.
Îl iubeam pe tip.
Are un copil?
Da.
Sper să am ocazia de a-i povesti de tatăl său.
Bine, era puştiul ăsta, în primul an.
Va fi o altă poveste în care crezi
c-ai fost umilit, dar, de fapt, n-ai fost?
Ascultă-mă. Puştiul. Clasa a noua. Harlan Kinny.
Era unul din acei puşti care arată ciudat.
Mărul lui Adam îi ieşea rău în afară.
Şi purta hainele tatălui său la şcoală.
Cu acea curea la mijloc.
- Ce e-n neregulă cu asta? E practică. - Nu asculţi.
Era unul din cei superiori.
Vorbea mereu din dicţionar.
Şi, într-o zi a venit la mine şi la nişte amici de-ai mei,
şi ne-a numit filistini.
- Ştii ce-nseamnă, nu? - Da.
Un filistin e o persoană încrezută, ignorantă,
care e potrivnică unei inteligenţe mai înalte.
N-am ştiu ce înseamnă până n-am căutat în dicţionar.
I-am spus lui Kinny, "Nu sunt filistin. Sunt catolic".
- Asta e aproape de umilinţă. - Nu, e stânjenitor.
Asta nu e partea umilitoare.
Prietenul meu l-a luat pe Kinny
şi l-a atârnat peste balustradă.
Implora şi plângea, şi toţi râdeau.
- Cum e asta despre tine? - Am râs.
- Nu-nţeleg. - Aş fi putut să-i pun capăt.
Aş fi putut interveni şi aş fi putut să-l ajut pe puşti.
Dar n-am făcut-o.
Am ales de ce parte sunt, şi n-a fost cea bună.
Ai fost umilit pentru că nu te-ai purtat ca un erou?
Bine. Bine. Ştii ce?
Sunt perfect. Viaţa mea era perfectă.
E o poveste bună, da? E una rea.
Cred că e şi aşa şi aşa.
- Înţeleg. - Da?
Ce e aia?
Nimic.
Ai evoluat, iar evoluţia e foarte impresionantă.
Şi aia sigur nu e nimic.
- Asta? - Ai adus-o pentru mine?
- Nu. - Bun, pentru că e ştrumful greşit.
Îmi plăcea de Smurfette. Ăla e Brainy Smurf.
Smurfette era stupidă, un ştrumf superficial, doar era frumoasă.
Eşti mai bună ca Smurfette.
Arăţi bine şi mult mai mult.
Ai adus aia pentru mine,
să mă farmeci în caz că povestea ta umilitoare
nu mi s-ar părea impesionantă... dar mi s-a părut, aşa că...
Deci te-am impresionat.
Asta înseamnă "impresionant", prostuţule.
Eşti un filistin.
Îţi spun ce. Poţi păstra asta
şi-ţi va aminti cât de mult am evoluat.
Te iert c-ai râs, Booth.
Evoluţia e un proces foarte lung. Durează sute de ani.
Mii.
De ce trebuie să mă corectezi mereu?
Ca să te ajut să evoluezi.
Traducerea şi adaptarea: Relic Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro