Va trebui să-i dăm vestea cu mare tact lui Sweets.
De ce? Ar trebui să fie recunoscător.
- Poate fi recunoscător mai încolo. - Ce vrei să spui?
Ştii că oamenii sunt recunoscători când îi avertizezi de ceva,
dar înainte de asta
intră în panică, se dau cu capul de pereţi?
Crez că Sweets va intra în panică şi se va da cu capul de pereţi?
Metaforic. Bine, m-am prins.
Da. Adică, nu-i va plăcea.
Dacă ar fi vreo greşeală în cărţile mele, aş vrea să ştiu.
Ce numeşti tu "greşeală" Sweets numeşte "interpretare".
Interpretare? Nu, e de fapt o eroare.
Despre ce crezi că ar trebui să-i spunem?
Pagina 31. Şi citez:
"Subiecţii au lucrat împreună prima oară la rezolvarea crimei"
"rezidentei gravide Cleo Eller."
Corect, da.
Aşa este. Am mai lucrat şi la alte cazuri înainte de asta.
Despre ce credeai că vom vorbi cu el?
Despre chestia cu... iubirea?
Chestia cu iubirea?
Despre concluzia lui că ne iubim?
Nu-mi pasă de asta.
- Ce greşeală? - Indiciu: nu e ce crezi.
Nu eşti de acord cu concluzia mea că voi doi vă iubiţi.
Şi că energiile sublimate ale acelei legături
sunt responsabile pentru energia,
vigoarea şi rigoarea anchetelor voastre de crimă.
Ţi-am zis, nu e ce crezi şi tu spui imediat ce crezi.
Asta e interpretarea ta.
Îţi recunoaştem dreptul la interpretare.
Da?
E dreptul tău ca psiholog să înţelegi totul pe dos.
Am încercuit câteva greşeli de dactilografiere.
În afară de asta şi faptul că uciderea lui Cleo Eller
nu a fost primul nostru caz, e gata de publicare.
Interpretarea relaţiei voastre de lucru se bazează
pe dinamica interpersonală a acelui prim caz.
- Nu a fost primul caz. - Nu e primul vostru caz.
Bine. Atunci povestiţi-mi despre acel adevărat prim caz
ca să văd de concluziile mele mai rămân în picioare.
O fată a fost ucisă
şi rămăşiţele i-au fost aruncate într-o groapă de gunoi.
O chema Gemma Harrington.
Cazul nu ajungea nicăieri.
Eram la o întâlnire matinală a "Pariorilor Anonimi".
Ai băgat bila neagră.
Strânge-le.
Booth avea o problemă cu pariurile înainte să mă cunoască pe mine.
De vreme ce mai mult câştigam, nu era chiar o problemă.
Dar îţi lua mintea de la alte lucruri mai importante, ca munca.
Să ştii că începeam să mă controlez.
- Bună lovitură, Tex. - Mulţumesc.
Booth. Corect. Bine, vin.
Mulţumesc că m-ai primit.
Mama victimei, Jocelyn, a venit să-mi spună
că biroul medicului legist din New York
elibera rămăşiţele fiicei sale pentru înmormântare.
Era supărată.
De ce?
Poliţia renunţase la speranţa de a-l găsi pe ucigaşul fiicei sale.
Cazul avea jurisdicţia împărţită.
Fata fusese văzută în Washington, dar trupul fusese găsit în New York.
Legistul din New York era în oraş aşa că am zis să ne întâlnim.
- Camille. - Seeley.
Îţi aduc dosarul Gemmei,
dar ştii că definiţia nebuniei este să faci acelaşi lucru iar şi iar,
aşteptându-te la un rezultat diferit.
Poate mi-a scăpat ceva?
Ce zici să asculţi şi altă perspectivă?
- Să fiţi parteneri. - Nu. Ştii că eu nu fac asta.
E un antropolog judiciar la Jeffersonian.
Am citit că a rezolvat crima Vânătorului din Epoca de Piatră.
Cu ce mă ajută asta?
Dacă poate rezolva o crimă de acum 4.000 de ani,
poate te ajută cu Gemma Harrington.
I-aş putea preda ei rămăşiţele.
Ştii ce, Cam? Vorbim mai încolo, bine?
Antropologii nu rezolvă cazuri de crimă. Ci poliţiştii.
Aceeaşi activitate, aceleaşi rezultate.
Apropo, pari să fi stat treaz toată noaptea.
- Sunt bine. - Adică ai câştigat?
- Şi atunci a zis... - Cum o cheamă pe cercetătoare?
- Şi Cam a răspuns... - Temperance Brennan.
Adică eu.
Majoritatea metodelor de îndepărtare a cărnii au dezavantaje.
Ţineam o conferinţă despre tehnici de descărnare la American University.
Metodele care conservă perfect osul cer răbdare.
Bones nu a fost aşa cum mă aşteptam.
... lucrează repede, dar osul e "prăjit", devenind măduvă.
Primul pas în folosirea instrumentelor chirurgicale convenţionale
este grija ca bisturiul sau forcepsul să nu intre în contact cu osul.
Aveţi vreo întrebare?
Da, am o întrebare.
Mi se pare că îndepărtând carnea distrugem probele.
Dimpotrivă, dezvălui dovezi.
Mulţumesc. Ne vedem săptămâna viitoare.
Încă un lucru.
Nu în carne sunt probele?
Ca otrava, rănile de la înjunghiere sau gloanţele?
Toate indiciile sunt în os, dacă priveşti atent.
Deci cu asta te ocupi tu.
Da. Sunt cea mai bună din lume.
Bine, vorbeşti serios.
Credea că glumesc.
Dar se pare că e adevărat.
- Dar încă nu ştiai asta. - Da.
Eşti student aici?
Agentul special Seeley Booth de la FBI.
Sunt drul. Temperance Brennan de la Institutul Jeffersonian.
Crezi în destin?
În niciun caz. Ridicol.
- Încă nu cred. - Şi eu încă mai cred.
Traducerea şi adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
BONES Sezonul 5 Episodul 16
Comentarii pe www.tvblog.ro
Booth a decis să nu-mi spună identitatea victimei crimei.
Voiam să văd dacă poate afla ceea ce eu ştiam deja.
Un minimum de ţesuturi conectoare arată că,
în funcţie de condiţiile de îngropare,
rămăşiţele au mai puţin de 200 de ani vechime.
Zack, schimbă paradigma. E o crimă recentă.
Ce vrea agentul ăsta FBI?
Să-i identific rămăşiţele.
Se pare FBI-ul n-a găsit nimic
după fişele dentare sau la Persoane dispărute.
Pelvisul îmi spune că e o femeie care nu a avut naşteri.
Ieşirea molarului nr. 3 îmi spune că e adolescentă.
Unghiile sunt date cu lac.
Fracturi la paris interarticulari al vertebrei C2
indică o lovitură la frunte,
care i-ar fi produs pierderea cunoştinţei, dar nu moartea.
- Ce faceţi? - Identificăm o victimă.
Din secolul acesta?
Iau hainele.
Dr. Hodgins, te-am mai rugat să nu fii aşa de nesuferit.
Te rog? Iau hainele.
De ce? Eşti botanist.
Da, doctor în mineralogie şi entomolog,
adică tot atâtea doctorate cât voi doi împreună,
pentru că tu nu ai niciunul.
Aş putea găsi fibre, spori sau alte particule.
Cauza morţii. Traume simetrice cu obiect ascuţit
la tâmpla dreaptă şi stângă.
- Poţi lua hainele şi pleca acum. - Da?
Tu poţi lua femurul ca să ţi-l bagi în...
Dr. Hodgins. Dr. Hodgins!
Naomi de la Paleontologie sugerează că Hodgins e aşa
pentru că are nevoie de o tăvăleală.
Asta înseamnă să aibă raporturi sexuale.
- Nu prea seamănă. - Doamne.
Brennan.
Nu, este... Este exact.
De fapt, e foarte exact.
Nu sunt de acord. De fapt, nasul lui seamănă cu un cartof.
Poţi să te duci acolo şi să mă aştepţi?
Ce, vrei să fac o caricatură?
Da. Însă una exactă.
Bine. E pentru serviciu.
Doamne, pare real.
Este real.
Crezui că-mi poţi reproduce un chip?
- E real? - E o victimă a unei crime.
Crimă? Brennan, parcă te ocupai de mumii şi de oamenii cavernelor.
Adică... Cum a murit?
E o adolescentă.
Cineva sau ceva i-a zdrobit craniul.
Biata de ea.
Poţi să o laşi acum deoparte?
FBI-ul vrea să ştie cine este.
Dar de ce eu?
Ne cunoaştem doar de o lună.
Am interacţionat la expoziţia ta de artă
pentru că m-a impresionat cum stăpâneşti structura internă.
- Vei fi plătită. - De acord.
Economisesc ca să mă întorc la Paris.
Cât ai pus deoparte până acum?
Oricât vei plăti pentru craniul, monstruozitatea aia scârboasă.
Transcrieri, interviuri, liste de telefoane, orare.
Am lăsat cadavrul la Jeffersonian în dimineaţa asta.
- Ce le-ai spus despre ea? - Nimic.
Pariorul din tine îi verifică pe ceilalţi jucători.
Mersi, Cam. Îţi sunt recunoscător.
Nu-mi mulţumi, Seeley. Nimeni nu mai vrea cazul ăsta.
Îmi pare rău.
De obicei, oamenii coboară din lift înainte să se urce.
O voi lua ca pe faptul că-mi accepţi scuzele.
Dar nu le acceptam.
Observam cutumele sociale.
Eşti drul. Brennan, nu-i aşa?
Ne-am întâlnit la o conferinţă despre decapitare.
Nu contează.
Victima avea 16 ani, era birasială.
A murit acum 3-4 ani şi cadavrul i-a fost aruncat la groapa de gunoi
aproape un an de zile.
S-a născut în Alabama de sud şi s-a mutat în nord la 9 ani.
A fost rănită în accident de maşină înainte de 1998...
maşina neavând airbag-uri... când avea 13 ani.
Ce?
Nu am terminat.
După coaste şi diafragmă, era ori înotătoare,
cântăreaţă, ori astmatică sau o combinaţie a acestora.
Schiţa preliminară îţi dă o idee asupra felului cum arăta.
Îmi pare rău, dar nu am putut să îi aflăm numele.
Ca să ştii, rămăşiţele sunt probe judiciare.
Ar trebui să porţi mănuşi.
Îmi voi ajusta comportamentul în consecinţă.
- Ce-i asta? - Doar priveşte.
Seamănă mult cu schiţa pe care ţi-am dat-o.
Gemma Harrington. A murit de patru ani.
Cadavrul i-a fost găsit acum trei ani, la groapa cu gunoi.
Ea e victima crimei?
- Da. Îmi pare rău. - Îţi pare rău pentru victimă?
Nu. Pentru că ţi-am ascuns identitatea ei.
Deşi timpul şi expertiza mea sunt foarte valoroase,
accept decizia ta de a-mi testa abilităţile.
Evident, am trecut colorat.
- Poftim? - Înseamnă că m-am descurcat bine.
Da, corect... de departe.
Ai trecut... "de departe".
Da. Ştiu.
Dar aceste teste sugerează că te gândeşti la ceva mai important.
Vreau să-l prind pe ticălosul care a ucis-o.
De unde ştii că era un ticălos?
De unde ştii măcar că era bărbat?
Păi... Bine.
Cred că ştii cine este, nu?
- Nu. - Judecătorul Myles Hasty.
E un judecător federal.
Nu urmăresc evenimentele de după Revoluţia Industrială.
A ucis-o pe Gemma.
Dar de ce nu l-ai arestat?
Nu am suficiente probe.
- Atunci de unde ştii că e vinovat? - Pur şi simplu, ştiu.
Şi aş dori să te rog să mă ajuţi să îl prind.
Nu o voi face.
De ce?
Te voi ajuta să afli adevărul.
Şi dacă acesta e că a ucis-o, te voi ajuta să îl prinzi.
Dar mai întâi adevărul, abia apoi prinderea.
Am nevoie doar de tâmpeniile care să convingă un juriu.
Dar mi se pare că un tip ca tine ar avea mult de câştigat
din asocierea cu cineva ca mine.
- Vorbeşti serios. - Vorbesc serios.
Glumeam.
Ştii, mă distram.
E amuzant.
Toate astea s-au întâmplat înainte de cazul lui Cleo Eller?
Aproape cu un an în urmă.
De fapt, 13 luni, mai puţin o săptămână.
Şi nu v-aţi certat?
Deşi ţi-a ascuns informaţii şi te-a testat.
Abilităţile mele depăşeau aria lui de experienţă.
Numea dovezile "rahaturi". Şi ea te-a făcut prost pe faţă.
Ne tatonam. Ca în luna de miere.
Terenul. Tatonam terenul.
Ai vrea să auzi şi restul poveştii?
Ştiam doar că Hodgins este o autoritate extrem de nesuferită
în materie de spori antici şi insecte.
Dar el a aflat că rămăşiţele au stat un an în groapa de gunoi
înainte de a fi descoperite.
Şi asta n-a fost tot.
Am găsit o aşchie pe hainele fetei moarte.
Termenul este neclar.
Lemn. Am găsit o aşchie din lemn.
De arţar, mai exact.
Deci victima a fost lovită probabil cu un obiect din lemn de arţar.
E tot o observaţie atât de vagă încât e aproape nesemnificativă.
Încearcă să mă scoată din sărite?
Mereu eşti furios. Mi s-a zis că ai o problemă cu autocontrolul.
M-am înscris... într-un program terapeutic.
Ar trebui să ciupesc asta de fiecare dată când mă înfurii.
Mă bucur să fac asta pentru tine.
Prietenul victimei era în oraş în ziua când a dispărut.
Dădea probă pentru o echipă de baseball din Liga Minoră.
Bine. Deci?
Din ce sunt făcute bâtele de baseball?
Din lemn de arţar? Lemn de arţar.
Ar fi trebuit să mă gândesc la asta.
Nu sunt sigur că o bâtă de baseball ar fi lăsat aşchii.
Atunci de ce o consideri o posibilă armă a crimei?
Îndoieli. Am îndoieli.
Sunt nesigur.
Poate faceţi un experiment.
Ce? Nu.
Stai. Să lucrăm împreună?
Da.
L-am adus pe prietenul Gemmei la interogatoriu,
dar ştiu că nu el a făcut-o.
De unde ştii?
Pentru am presimţirea că ucigaşul e judecătorul Hasty.
Să presimţi nu înseamnă să ştii.
Când ştii ceva poţi vorbi despre probe sigure,
nu să faci presupuneri fără fond pe un ton pasionat.
Ai spus-o pe un ton pasionat fără să ai probe.
Când vine momentul, te bazezi doar pe ceea ce simţi.
De ce îl interoghezi pe prieten dacă eşti deja convins?
Pentru că vreau să te conving pe tine.
Ce drăguţ din partea ta.
Pot să vin să te văd prăjindu-l pe suspect?
L-aş putea prăji, dar cred că vrei să spui "perpelindu-l".
Am fost distrus când am aflat că Gemma a fost ucisă.
Nu mă puteam concentra la nimic, ştii?
Nu mă puteam aduna.
Unii spun că ăsta e rezultatul unei conştiinţe încărcate.
Eram în Washington să dau probă pentru o echipă de baseball.
Cu mine erau tata, trei unchi şi patru verişori.
Nu am plecat de lângă ei suficient cât să o ucid pe Gemma
şi să îi transport trupul în New York.
Are alibiuri?
Spune-i drului. Brennan cum te-ai descurcat la probe.
Grozav.
Ce legătură are asta?
Probele au fost după uciderea Gemmei.
Da, însă eu nu ştiam încă.
Credeam că totul mersese grozav.
Nu am cedat decât după ce-am aflat că Gemma a fost ucisă.
Încă visez să fi fost acolo când s-a întâmplat.
Ca o apăr.
Psihologic, e explicabil.
Nu mă prea pricep la psihologie, dar, antropologic,
bărbaţii sunt programaţi să se vadă drept protectorii perechilor lor.
Nu era nevoie să te facem să treci iar prin asta.
Nu mă deranjează să răspund la aceste întrebări,
pentru că asta înseamnă că încă mai anchetaţi.
Şi-mi doresc asta.
De ce trebuie să primesc lovitura şi tu să loveşti?
Pentru că ai bombănit când ai ridicat bâta.
Ţine-te bine.
Scuzaţi-mă. Înapoi la muncă, vă rog.
Concluziile de până acum?
Nimic. Bâta nu a lăsat nicio aşchie,
deşi costumul lui Zack e mult mai abraziv
decât hainele din bumbac ale victimei.
O lovitură ca asta ar fi lăsat daune ale oaselor inconfundabile.
Ai încercat să-l loveşti pe Zach în ţesutul moale sau în ficat?
- Ce? - Nu mă prea pricep la anatomie.
Asta a fost ceva!
Asta ar fi cauzat hemoragia ficatului urmată de moarte.
Nimic.
Bâta e aşa de şlefuită şi de densă
încât nu se poate rupe pe ţesuturile moi ale unui om.
Putem încerca să-l lovim în cap.
- Ce? - Inutil.
Deci cred că nu bâta de baseball a fost arma crimei.
Dr. Brennan, am găsit ceva interesant în radiografiile victimei.
Oasele urechii interne lipsesc.
Înseamnă că au fost extrase în timpul atacului.
Ai pregătit o sursă de raze ultraviolete?
Da.
O fac eu, Zack.
Mulţumesc, dr. Brennan.
Îmi vine greu să mă mişc în costumul ăsta.
Zdrobirea oaselor a avut loc înainte de moarte.
- Posibilităţi? - Modele recurente.
Ori a fost lovită repetat cu aceeaşi armă îngustă,
ori a fost zdrobită de un soi de grilaj.
Poţi măsura exact distanţele între vânătăi?
Desigur, dre. Brennan.
De la 18:30 Gemma şi corul ei au cântat aici pentru nişte baştani.
Nu ştiu ce înseamnă asta.
Nişte tipi cu influenţă, inclusiv judecătorul Hasty.
A avut loc o recepţie aici la ora 21:00.
Gemma a fost văzută la începutul recepţiei, apoi a dispărut.
După un an, rămăşiţele îi sunt găsite într-o groapă de gunoi din New York.
Deci ce căutăm?
Sursa modelului urmelor de pe oase apărut înainte să moară.
Lovituri la 33 cm, de la frunte până la mijlocul femurului.
Mă gândeam la ceva făcut din lemn de arţar.
O bibliotecă grea, o schelă, o scară.
Sincer, îmi place mult să lucrez cu tine, Bones.
Nu mă cheamă Bones.
Este... o poreclă?
Da. Ţi-aş putea spune Pantofi.
Pantofi? De ce Pantofi?
Pentru că strălucesc.
Pantofii fac parte din uniforma mea.
FBI-ul... are nişte reguli ale sale.
Antropologic, organizaţiile paramilitare au tendinţa
de a impune constrângeri asupra individualităţii.
Sigur.
În orice grup, oricât de restrictiv, cei care gândesc liber, rebelii,
mai ales cei cu talent în conducere
găsesc moduri de a-şi afirma individualitatea.
Eu sunt un rebel care gândeşte liber.
Te vezi cu cineva?
Drept în miezul problemei, nu-i aşa, Bones?
Uneori, dar nu îi place programul meu.
Tu?
Un fizician m-a invitat să ieşim. Aşa că mă gândeam să accept.
Te-a invita eu dacă aş putea.
De ce nu poţi?
Din nou, regulamentul FBI.
Nu am voie să fraternizez cu alţi agenţi sau consultanţi.
Păcat.
Mă bucur că gândeşti aşa.
Scările astea.
Sunt făcute din lemn de arţar.
Aşchia de pe hainele victimei
putea proveni de la un contact violent cu scările.
Şi loviturile de pe oase?
Ipotenuza triunghiului format de trepte pare să aibă cam 33 de cm.
Gemma probabil că încerca să fugă.
Aici. Şi judecătorul probabil că a târât-o la ieşirea de acolo.
Iată.
Ucigaşul putea să oprească aici şi să o ia neobservat.
Crezi că Gemma Harrington era urmărită de judecătorul Hasty?
A jucat fotbal în facultate.
Şi a proiectat-o într-un perete sau ceva?
- Nu. Următoarea parte arată că... - Ea cine e?
Sunt Angela Montenegro. Sunt artistă.
- Tu cine eşti? - Dna Julian.
E procuror federal. E de partea noastră.
Spune-i că Angela are un simţ al spaţiului extraordinar.
- Şi ea cine e? - E Tocilara.
Sunt dr. Temperance Brennan de la Jeffersonian.
Nu te obosi.
Ştii? Nu ţi-i aminti niciodată pe Tocilari.
- Aşa-i, şi ştii de ce? - De ce?
Pentru că se înmoaie cu toţii în boxa martorilor.
E mai bine să nu-mi amintesc
că m-au lăsat baltă dacă îi reîntâlnesc vreodată.
Continuă să consulţi cărticica.
Da, bine.
Deci judecătorul o loveşte pe Gemma...
Îţi aminteşti? Fotbal în facultate.
... şi o apucă de gleznă.
Chiar acolo.
Dintr-o dată, are în braţe o fată leşinată.
Şi el crede că e moartă.
O duce în maşina de la capătul scărilor
şi o duce la o groapă de gunoi din New York.
De ce o urmărea?
Cui îi pasă?
Să vedem. Judecător, juriu, presa şi... Da, eu.
Caroline, îmi trebuie un mandat să-l arestez pe judecătorul Hasty.
Poate dacă schiţa asta ar fi un computer mare,
făcând multe valuri, dar acum arată doar ca o carte sadică pentru copii.
În cel fel a apucat-o de a ucis-o pe fată?
Încă nu ştim.
Nu voi obţine un mandat aşa.
Eu sunt procuror federal şi Hasty e ditamai judecătorul.
Un baştan.
Înţeleg ce se petrece aici.
Dintotdeauna ai vrut biroul ăsta.
Te-ai săturat să stai acolo, la grămadă.
Nu-mi voi distruge cariera doar că eşti tu drăguţ şi vrei o fereastră.
- Ar trebui să mergem. - Bine.
Ascultă, e foarte drăguţ.
Reacţionez la lăţimea umerilor lui şi la linia puternică a maxilarului.
Băieţi, bine.
Caroline spune că nu-l putem aresta pe judecător,
dar nu şi că nu putem să-i punem câteva întrebări.
Mulţumesc mult că aţi venit, dle judecător Hasty.
Cum ai arătat, dacă refuzam, în ziare ar fi scris:
"Judecător federal refuză cooperarea într-o anchetă de crimă".
Noi credem că aţi urmărit-o pe Gemma Harrington
şi că ea a căzut pe scări.
Bones, super intrarea.
Încerca să scape de tine.
De ce? Sunt un om de treabă.
Şi ei i-ai turnat textul ăsta?
Tot ce i-am spus a fost: "Ai o voce frumoasă".
Şi am făcut-o în faţa a vreo sută de oameni.
Ce nu ai făcut în faţa a o sută de oameni, dle judecător?
Booth sugerează faptul că i-ai făcut avansuri sexuale.
Şi am fugărit-o prin Operă.
Ce melodramatic.
Şi pe urmă?
Am împins-o pe scări?
Încerca să scape, i-ai pus piedică şi ea a căzut pe aceste scări.
Şi a murit?
Nu. Rănile nu au ucis-o.
Inventaţi totul.
Şi ea te face să pari un idiot.
Nu. De fapt, sunt foarte inteligentă.
Da?
Pe mine m-ai fi păcălit.
Eşti ridicolă.
E foarte rău?
De ani întregi voiam să fac asta.
Eşti aşa de tare!
Grozav!
Tipa l-a pocnit pe judecătorul federal... în nas! De două ori!
În autoapărare. Intra în panică. Bine, avem motive.
Concediaz-o şi întrerupe orice legătură cu ea.
Dacă suntem norocoşi, Hasty o va da pe ea în judecată.
Nu pot face asta.
Nici n-ar fi trebuit să se afle pe teren.
O înţeleg.
Am lăsat un chip frumos să mă ademenească pe căi greşite.
Ca al tău, de exemplu.
- Nu-i deloc aşa. - Ba sigur că da.
Când vă văd împreună e ca şi cum aş fi la balul de absolvire.
Dar acum nu suntem în liceu, Booth.
Suntem adulţi.
Frumoasa cercetătoare e concediată.
Doar că încă nu ştie.
Te sfătuiesc să îndrepţi situaţia.
Sfatul meu? Îmbat-o mai întâi.
Eu?
Am încercat să estimez forţa necesară ca să afecteze aşa craniul victimei.
Fac un grafic de echivalenţe.
Muşcăturile crocodililor au o forţă de 907 kg.
Hienele 450, rechinii 150.
Făptaşul era între om şi cimpanzeu, deci 100 de kg de forţă.
Mi-a venit o idee groaznică.
I-am îndepărtat carnea prin fierbere.
Dacă erau particule pe care Hodgins le-ar putea identifica?
Dar nu ne ocupăm de crime aşa de recente. Trebuie să ne adaptăm.
Te pot ajuta?
Locul ăsta e uriaş.
Angela, el e asistentul meu, Zack Addy.
Zack, ea e prietena mea, Angela Montenegro.
Eşti Jimmy Neutron?
Băiatul-om de ştiinţă?
- Nici nu ştiu ce înseamnă. - Nici eu.
Bine. Mi-a trecut prin cap când am făcut reconstrucţia facială
că acel craniu a fost zdrobit.
O uşă i-ar fi zdrobit o parte întreagă din cap, Ange.
Corect, dar dacă avea o protuberanţă, ca un zăvor, de exemplu?
O uşă?
Nu ştiu.
Sunt artistă. Locul meu e în Paris.
Dar un portbagaj cu încuietoare?
Câtă forţă ar genera trântirea acestuia?
Face asta în minte?
110 kg, mai mult mai mai puţin.
S-ar potrivi.
Trebuie să mă întâlnesc cu Booth.
Am o mică problemă de matematică pe care o poţi rezolva.
Dumnezeu poate crea o piatră mai mare decât poate el duce?
Gândeşte-te la asta.
- Bea. - Bine?
Deci trebuie să comparăm rănile victimei cu maşinile judecătorului.
Nu, Bones. Lasă cazul măcar o clipă.
Bine.
Uită-te la asta.
Bine. Îmi declar individualitatea.
Devin rebel.
Ai devenit rebel.
Bine. Ţii la băutură.
Chestia asta nu se compară cu "bang"-ul de când eram studentă în India.
E făcută din canabis fermentat.
Pentru "bang".
- Pentru "bang". - Pentru "bang".
- Eşti concediată. - Ce? De ce?
Pentru că am băut "bang"?
O făceam în numele cercetării.
De ce sunt concediată?
Pentru că ai atacat un judecător federal.
Nu. Ţie ţi s-a părut "tare".
Da. Aşa a fost. A fost foarte tare.
Bine? Noroc.
Da.
Dacă nu mai lucrăm împreună atunci putem face sex.
Îţi chem un taxi.
Stai. Stai. Ascultă.
Ţine taxiul. Trebuie să-ţi mărturisesc ceva.
Ce, că eşti descendentul lui John Wilkes Booth? Ştiu deja.
Stai aşa. De unde ştii?
După structura oaselor.
Deocamdată tine asta pentru tine, da?
Bine.
Voiam să-ţi mărturisesc...
că am o problemă cu jocurile de noroc, dar mă ocup de ea.
De ce ai simţit nevoia să îmi spui asta?
Nu ştiu. Am senzaţia... că vom ajunge undeva.
De ce ai impresia că asta va ajunge undeva?
Simt că... te voi săruta.
V-aţi sărutat?
Da.
Limbile s-au atins.
Cartea mea e de cacao.
De asta am venit aici astăzi.
Da. Voiam să-ţi spunem, Sweets, ca să nu fii indus în eroare.
De cât timp ţine aventura?
- Ar trebui să-i spunem? - Da! Ar trebui.
Nu ne petrecem noaptea împreună.
Sigur că nu. De ce?
Tequila.
Ţine taxiul. Ţine taxiul.
Te temi că atunci când te voi vedea, de dimineaţă, voi regreta?
Asta nu s-ar întâmpla niciodată.
M-am dus acasă şi m-am culcat.
Şi eu.
Trebuie să-ţi spunem ceva.
Zack mi-a zis ce rău ţi-a părut că ai fiert particulele de pe craniu.
- Am nevoie de cafea. - Asta e cafea.
În pofida fierberii, am putut obţine mostre microscopice de pe oase.
Ţi-am mai zis cât mă bucur că lucrez cu tine?
Da, mi-ai spus.
Dr. Hodgins a găsit
fragmente microscopice de oţel şi de ulei lubrifiat.
Zack şi cu mine am comparat detaliile fabricanţilor probelor
din portbagajul judecătorului cu rana de la cap a victimei.
Am găsit o potrivire.
- Am fost concediaţi. - Bel Air din '56.
- Ce? - Ce?
Am fost concediaţi? Pentru că te-ai culcat cu Booth?
Ce? Nu m-am culcat cu Booth. De ce spui asta?
- Vapori de tequila. - Ce se întâmplă?
Am fost concediată pentru că l-am pocnit pe judecător în nas.
Acum nu voi mai ajunge niciodată la Paris.
Angela, îţi ofer o slujbă stabilă
în reconstrucţia rămăşiţelor antice, a mormintelor şi a siturilor.
Serios?
Ştii că dintotdeauna am vrut să merg la Paris cu o artistă?
Zack, du-i toate probele lui Booth, la FBI.
Apoi ne putem întoarce la treburile noastre normale.
Ai avut vreodată impresia că vezi ceva minunat la un pas de realizare,
ca apoi să nu se mai întâmple?
Eşti agentul special Booth?
Cine eşti?
De la Jeffersonian, da.
Trebuie să fii unul dintre Chiori.
Nu cunosc acel termen.
Tocilari. Ştiţi... voi... priviţi chiorâş lucrurile.
Pur şi simplu.
Asta e dovada că judecătorul federal Myles Hasty
a asasinat-o pe Gemma Harrington.
Dovada? Ce dovadă?
A fost o imensă prostie să ne concediezi.
Îmi pare rău, dar ai spus cumva că sunt prost?
Singura concluzie posibilă e că eşti monumental de prost.
Ai concediat Institutul Jeffersonian?
Nu ştiu ce înseamnă chestiile astea.
Da, Caroline m-a obligat.
Dr. Bones l-a pocnit în nas pe judecător.
L-au prins pe judecător.
L-au prins? Asta e o veste bună.
Ce ţi-am spus eu?
Capul fetei a fost zdrobit
de încuietoarea portbagajului unui Bel Air din '56.
Iată proba.
Alte benzi desenate?
Da, dar le poţi reface pe computer înainte de proces.
Priveşte probele.
Dacă te înşeli, cariera mea e pe butuci.
Nu-mi spune să mă uit la dovezi, pentru că ştii că o voi face.
Şi tu... încurajează-mă.
Da. Cam şi cu mine am examinat probele
şi amândoi suntem de părere că sunt suficiente
să obţinem mandat pentru cercetarea maşinii judecătorului.
Ar fi bine să fie făptaşul,
pentru nu-i deloc înţelept să superi un judecător federal.
O mică urmă de sânge, o probă ADN ar ajunge pentru arestare.
I-ai dat afară pe cei de la Jeffersonian?
Da, desigur.
- Reangajează-i. - Bine.
Şi la nevoie fii gata să declari că judecătorul s-a lovit de o uşă.
Da.
Mandatul va fi gata într-o oră.
De ce mai eşti aici?
Te-ai întors, iubire!
Eşti reangajată!
- Dar am trecut la altceva. - Ce e asta, o maimuţă?
Nu, este un Ardipithecus ramidus kadabba, cel mai vechi...
Bine, Abracadabra poate aştepta.
Avem mandat pentru maşina judecătorului.
Haide. Ce s-a întâmplat?
Ia-ţi haina. Repejor.
S-a întâmplat ceva?
Descopăr că mă enervezi.
Pentru că te-am concediat şi te-am reangajat?
Aşa e guvernul federal.
Nu, pentru că m-ai îmbătat ca să mă concediezi
şi apoi nu ai făcut sex cu mine.
Nu, m-am îmbătat ca să te pot concedia,
ai decis să nu faci sex cu mine şi eu am acceptat din politeţe.
Deci regreţi decizia?
Nu. A fost o decizie bună. O susţin.
Ce se întâmplă, Bones?
Nu-mi spune "Bones".
Maşina a fost curăţată şi revopsită, iar carpeta e nouă.
- Deci nu aţi găsit nimic? - Nimic.
Îmi daţi maşina înapoi?
Nu văd de ce nu.
Aţi cooperat la fiecare pas al acestei anchete.
- Ce este? - Nu avem nicio probă.
Oamenii mei ar trebui să o examineze.
- De ce? - Pentru că suntem mai deştepţi.
Poftim?
Chiar crezi că tipii cei mai isteţi se fac poliţişti?
Nu, cei mai deştepţi se duc la Jeffersonian.
Serios? Pentru că ăla pe care îl ştiu eu
nu poate nici să se scobească-n nas fără instrucţiuni.
Ar trebui să scoatem încuietoarea.
Bine, scuză-mă. Ştii ce?
Trebuie să înveţi cum să vorbeşti cu oamenii.
Vorbesc şase limbi străine. De care nici n-ai auzit.
Ştii ce? Eşti frigidă.
Tu eşti un idiot superstiţios.
- Fă rost de un suflet. - Fă rost de un creier.
- Agent Booth... - Ce?
Eu sunt agentul Booth. Ce? Ce-i asta?
- Habar n-am. - E o aşchie.
De la om. Este un os din urechea internă.
E al lui Gemma Harrington?
Nu am de unde şti fără câteva teste.
Oricine a învăţat biologie în şcoala ştie asta.
Oricine ar fi terminat liceul şi-ar fi zis:
- "Al cui mai poate fi?". - Trimiteţi-l la Jeffersonian.
Vom verifica urmele de ADN.
Bine, ştii ce? În regulă. Gata.
Judecătorule Hasty, eşti arestat, amice.
Eşti bine?
Poftim un pahar cu apa.
E de parcă... aţi lăsat clipa potrivită să treacă pe lângă voi.
Şi apoi v-aţi pedepsit unul pe altul pentru asta.
Şi ştiţi cine sfârşeşte plătind preţul?
Eu.
Da.
Bine, ce s-a întâmplat apoi?
Când judecătorul a ajuns la interogatoriu, a dat cu bâta-n baltă.
- Osul. - Era al Gemmei Harrington, normal.
Deci aveam dovada că fusese ucisă în portbagajul maşinii lui.
Aveam şi mărturia valetului
care-l văzuse oprind maşina pe străduţa din spate.
Minciună după minciună.
Adevăr după adevăr.
Dar eu... tot nu ştiam motivul.
Booth e obsedat de motivaţii.
Ce-a văzut Gemma?
De ce a fugărit-o Hasty prin teatru?
Dar ţi-ai dat seama, nu?
Nu eu.
Eu.
Am observat că-şi atingea nasul cu mare grijă.
Dacă nu ştiţi motivul, nu văd de ce l-aţi mai reţine pe clientul meu.
Ştiu ce s-a întâmplat.
Când procurorul le va spune juraţilor şi ei vor crede.
Trebuie să fi fost ceva ce i-ar fi distrus cariera.
Dar i-a făcut praf şi judecata.
Ai făcut operaţie de înlocuire de sept.
Ce luai? Cocaină? Metadonă cristalizată?
Gemma te-a văzut trăgând ceva pe nas.
Credea că a ucis-o pe scări, aşa că s-a dus după maşină.
Ea şi-a revenit când o băga în portbagaj.
S-a panicat şi a trântit capacul, ucigând-o.
Voiam doar să o opresc.
Să mă înţeleg cu ea.
Poate să îi ofer nişte bani.
- Dar a fugit. - Ajunge, Myles.
Şi aşa a fost.
Judge Hasty va putea fi eliberat condiţionat în zece ani.
Asta e povestea primului nostru caz, Sweets. Îmi pare rău pentru carte.
Ba nu.
Ce s-a întâmplat între voi doi?
Am început să ne certăm.
În faţa mamei victimei.
Îmi făceam griji că nu avem destule probe pentru condamnare.
I-am zis că nu era locul potrivit ca să abordeze subiectul.
- Dă-mi drumul! - Aş face-o, dacă ai...
- Ce naiba? - Eşti un bătăuş!
Mă apuci de braţ ca judecătorul.
Îţi foloseşti insigna şi arma ca să intimidezi oamenii.
Serios? Cum îţi foloseşti tu creierul
ca să-i faci pe cei din jur să se simtă proşti.
Tu chiar eşti prost.
- Te urăsc. - Mă urăşti.
Ce, ai zece ani? Nu sunt tatăl tău.
Nu voi mai lucra niciodată cu tine.
Cine ţi-a cerut să o faci?
L-ai lovit?
Nu trebuia să o înhaţ de braţ.
Ne pare rău pentru cartea ta.
Bine, asta e... Aveţi mari probleme.
Mereu am zis că nu vă puteţi săruta
pentru că de aţi face-o s-ar nărui barajul dintre voi.
Şi acum se dovedeşte că v-aţi sărutat.
S-a năruit barajul?
Ce înseamnă asta?
Încă mai crede că am făcut sex.
Nu ne iubim.
Abia la un an după sărut am ajuns în aceeaşi cameră, nu?
Absolut.
Corect. Fără săruturi sau altceva.
Dacă nu vă iubiţi, atunci de ce nu aţi avut
vreo relaţie serioasă de când v-aţi cunoscut?
- Nu prea fac asta. - Ştii, slujba, fiul...
Unul dintre voi trebuie să aibă curaj să iasă din impas.
Da. Tu trebuie să o faci, pentru că tu eşti pariorul.
Măcar o dată, fă-mi să lucrez pentru tine.
Vrei ceva de mâncare?
- Aş putea mânca. - Bine. Regret, cu cartea...
În carte, Sweets a scris că abandonul de către părinţii mei m-a convins
că orice relaţie care să însemne ceva este sortită eşecului.
A scris că sufăr de sindromul "Cavalerului Alb"
din cauza tatălui meu alcoolic şi violent.
Urăsc psihologia.
Sunt amator de jocuri de noroc.
Cred în puterea şansei.
Uite, aş vrea să încercăm.
Te referi la noi?
Nu, FBI-ul nu ne va lăsa să colaborăm dacă suntem un cuplu.
Nu face asta. N-ai niciun motiv...
- Nu! Nu! - De ce?
Tu crezi că mă protejezi, dar tu ai nevoie de protecţie.
Protecţie faţă de ce?
De mine.
Eu nu am inima la fel de deschisă ca tine.
Acordă-ne o şansă. Doar atât îţi cer.
Nu, tu însuţi ai spus-o.
Definiţia nebuniei e să faci iar şi iar acelaşi lucru
şi să te aştepţi la un rezultat diferit.
Atunci hai să ţintim spre un alt deznodământ, bine?
Hai să... Ascultă-mă, bine?
Ştii cum e atunci când vorbeşti cu cuplurile în vârstă
care se iubesc de 30, 40 sau de 50 de ani?
Întotdeauna bărbatul spune "Am ştiut".
Am ştiut. De la început.
Probele tale sunt ipotetice.
Sunt acel bărbat. Bones, eu sunt acel bărbat.
Ştiu.
Nu sunt... parior. Sunt om de ştiinţă.
Nu mă pot schimba. Nu ştiu cum.
Te rog, nu fi atât de trist.
Bine.
Da. Ai dreptate.
Mai putem lucra împreună?
- Da. - Mulţumesc.
Dar trebuie să trec mai departe.
Să găsesc pe cineva care mă va iubi 30, 40 sau 50 de ani.
Ştiu.
Subtitrare de Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro