Te simţi bine?
Dumnezeule.
Pune-l jos! Pune jos cuţitul! Pune-l jos!
Pune arma jos!
Dar o enciclopedie? Sau un microscop.
Bones, Angela şi Hodgins vor avea un bebeluş, nu un absolvent de facultate. Gata, ştiu.
Un animal de pluş. Asta e.
Ce avantaje îi va aduce copilului?
Vor avea un copil care-şi va petrece o mare parte din timp făcând pe el, da?
Domnul care-şi umple pantalonii.
Într-una din familiile mele adoptive, am avut un căţel împăiat.
- Şi ţi-a plăcut, nu? - De fapt, mă speria.
A fost animalul de companie al familiei mulţi ani înainte să-l împăieze.
O să lăsăm deoparte treaba cu animalul împăiat.
Am găsit. O să-i luăm un mobil din acela pentru pătuţ.
Sunt foarte bune pentru recunoaşterea spaţială şi dezvoltarea cogntiivă.
Uite, vezi? N-a fost greu, nu? Floare la ureche.
În curând, voi fi singura care n-are copii.
Hai, te rog, Bones. Uite ce, când vei privi mai bine
faţa aia mică şi îndesată de bebeluş,
hormonii o să ţi-o ia razna.
Nu? Şi înainte să-ţi dai seama, pac, Mama Bones.
- Nu aşa se-ntâmplă, Booth. - Cred că ştiu cum merg lucrurile.
Bine, bine. E timpul să munciţi. Am nevoie de tine în laborator urgent.
De ce? Iar a luat cineva rămăşiţele de la locul unei crime?
Asta nu e de bine. Ştii cât de morocănoasă e când se-ntâmplă asta.
Acest trup... ea încă e-n viaţă.
Dacă trăieşte, de ce ai nevoie de mine?
Deoarece pare să fi ucis pe cineva.
Şi avem nevoie de magia ta criminalistică să ne spui cine e şi cine poate fi victima.
- De ce n-o interogăm? - Mi-ar plăcea, cherie, dar e surdo-mută.
"Surdo-mută" e un termen istoric derogatoriu.
Cred că terminologia corectă e "surdă şi necomunicativă".
Oricum i-ai spune, nu aude şi nu vorbeşte.
E strigător la cer, dră Julian. Nu poţi ţine copilul aici fără s-o pui sub acuzaţie.
Ba pot. Am un mandat.
- Ea e fata? - Da, şi eu sunt Grace Meacham.
Am fost desemnată de Protecţia Copilului să reprezint interesele copilului
până ce-i vom găsi familia.
Şi ţi-ai bazat presupunerea că e minoră pe... ce?
- Uită-te la ea. - Eşti om de ştiinţă sau doctor?
Nu, sunt avocată, dar...
Atunci hai să ne punem de acord că eu nu-ţi voi da sfaturi legale,
iar tu nu vei pretinde că eşti om de ştiinţă.
Era acoperită de sânge când aţi găsit-o?
Da, sângele altcuiva. Încercăm să aflăm al cui.
Are şi particule pe ea care ne-ar putea spune ce s-a întâmplat.
- Şi avea ăsta cu ea? - Da. Flutura un cuţit,
ameninţându-l pe ofiţerul care a arestat-o.
- Şi am găsit şi acei bani asupra sa. - Pare a fi un jaf care a mers prost.
Ştii limbajul semnelor? Pentru că va trebui să comunicăm cu ea.
Da, dar momentan n-a răspuns. Şi dvs cine sunteţi?
Dr. Brennan e cel mai bun antropolog judiciar din ţară.
Din lume. Examinându-i structura scheletului şi alţi markeri,
voi putea să-i stabilesc vârsta şi alţi identificatori care să explice ce s-a întâmplat.
Îmi pare rău, dar orice teste medicale fără aprobarea sa
ar fi o violare a drepturilor sale constituţionale.
Citeşte mandatul, cherie. "Circumstanţe speciale".
Judecătorul i-a dat permisiunea Institutului
să facă orice test îl cred necesar.
Hainele sale sunt acoperite de cel puţin un litru de sânge.
Asta înseamnă o hemoragie de gradul doi.
Dacă victima avea o constituţie medie şi a supravieţuit atacului,
ar putea muri chiar acum din cauza sângerării.
Examinarea ei ar putea salva viaţa victimei.
Asta dacă nu crezi că e important.
- Habar n-aveam. - Normal că nu. Eşti avocată.
Îi poţi spune că va trebui să-i iau probe de sânge din păr şi de pe hainele ei?
Şi trebuie să fac teste să stabilesc
vârsta şi identitatea, care ne-ar putea conduce la victimă.
Vor o probă din părul tău şi de pe haine
ca să afle de unde vii, da?
Paza!
Bones - Sezonul 6 Episodul 21 - Semnele Tăcerii
Traducerea şi adaptarea: Relic Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro
- Va mai dura mult? - Eu şi dr. Saroyan avem nevoie
de orice ţesut şi particulă ce pot aparţine victimei.
- Încă puţine. - Putem lua o pauză acum?
Din moment ce n-o poţi face să coopereze, n-avem de ales decât să continuăm.
- Crezi că nu-ncerc? - Poate nu-nţelege limbajul semnelor.
Sigur îl înţelege. Alege să nu ne ajute.
O face să pară vinovată, nu crezi?
Există prezumţia nevinovăţiei aici, dr. Hodgins.
Protecţia Copilului m-a desemnat să apăr asta.
Presupunând că e un copil. Radiografiile dentare pot stabili vârsta,
dar va trebui s-o ţineţi nemişcată pentru asta.
Nu-mi place asta deloc, dr. Brennan. Se vede că suferă.
Acum, trebuie s-o vedem ca pe o probă, dle Vaziri.
Nimic mai mult decât un amestec de oase şi ţesut,
care, până acum, nu ne-a furnizat niciun indiciu util.
Şi poţi face asta? Uită-te la ea.
N-am de ales, nu? Nu, dacă sperăm
să salvăm pe cineva care ar putea avea hemoragie.
Spune-i că trebuie să facem radiografii dentare
ca să-i stabilim vârsta şi, poate, să-i localizăm familia.
- Poate ştiu cine e victima. - Dacă are o familie.
Niciun copil adoptat nu e declarat dispărut în zonă,
aşa că, probabil are o familie.
Ce ai luat de pe ea?
Particule din părul şi de pe hainele ei care ne-ar putea duce la cel pe care l-a ucis.
- Pare aşa tânără. - Nu-ţi fie milă.
Avea un cuţit însângerat în mână.
- E copilul cuiva, Hodgins. - La fel şi persoana pe care a înjunghiat-o.
- Se presupune c-a înjunghiat-o. - Serios?
Nu pot crede că un copilaş poate creşte şi ajunge... ca ea.
Ange, copilul nostru nu va fi un criminal, da?
N-avem idee ce i s-a întâmplat de a ajuns aşa.
Ştiu, dar m-am săturat să merg clătinat. Vreau să ţin copilul în braţe.
- Da, în curând. - Ştiu. Curând.
Ascultă... analiza probelor e cam urgentă, da?
Bine. Sigur. Da, bine. Înapoi la lucru.
- Ai aflat ceva? - Verificăm spitalele şi morgile
după victime înjunghiate pe o rază de 80 km de locul unde a fost găsită.
- N-avem nimic. - Da, eu am găsit ceva.
Ştii banii plini de sânge găsiţi asupra fetei? Presupunând că i-a furat de la victima sa,
ar putea fi veşti bune.
Eşti drăguţ când încerci să mă faci fericită.
- Uită-te la bancnotele de 20$. - Bine, ce e asta?
Nu ştim ce e. Am găsit-o în buzunarul ei. Angela o va reconstrui.
- Dar uită-te şa seriile bancnotelor. - Sunt consecutive.
- Jaful unei bănci? - Nu, bancomat.
Bancomatele au serii consecutive de la bănci. Dacă îi dau de urmă bancomatului,
poate găsim victima.
Acum eşti de-a dreptul superb.
Deschide. Deschide.
Vreau să deschidă gura.
Dacă nu-i introducem filmul în gură, nu putem face radiografiile.
Îmi dau seama. Ce vrei să fac?
Spune-i că, dacă nu cooperează, va trebui să sun judecătorul
şi să-l rog să-şi dea aprobarea pentru o anestezie generală.
Dr. Brennan, putem discuta o clipă?
- Sunt foarte ocupată. - Dr. Brennan, doar o clipă.
Fie deschide gura, fie sun judecătorul.
- Ajută-mă, te rog... - Are un handicap...
o ţin oameni în care n-are niciun motiv să aibă încredere.
Stând aici, pe platforma asta,
în văzul tuturor, face să fie mai rău, şi...
Ceea ce simte nu e o prioritate, dr. Sweets.
- Dacă ai cunoaşte circumstanţele... - Nu, le cunosc. Am studiat cazul.
Dacă vrei ca fata să coopereze, trebuie să te asiguri că se simte bine şi în siguranţă.
- Ştiu ce fac. - Mai ţii minte când erai la familiile adoptive?
Nu era o potenţială suspectă de crimă.
Totuşi, îţi aminteşti cum erai tratată.
Cât de des se oboseau să-ţi înveţe numele?
Fiecare situaţie era mult mai înfricoşătoare decât trebuia să fie,
pentru că un supervizor se grăbea.
Nu e aşa?
Ştiu că nu voiam niciodată să cooperez. Sunt sigur că nici tu.
- M-a muşcat. - Ţinea gura închisă. Nu e vina ei.
E speriată.
Nu va merge cu amprentele dentare. Aş vrea să-ncerc altceva.
E o metodă neinvazivă.
Spune-i, te rog, că va fi o cale mult mai simplă de a o examina.
Trebuie doar să-şi mişte mâna uşor acolo, până la cot.
Noi o să vedem imaginea pe ecran. Nu va simţi nimic.
Bine. Vreau doar să văd epifiza distală
a radiusului şi a ulnei.
Va trebui s-o ţineţi nemişcată.
Uşor. Aveţi grijă. Aveţi grijă cu ea.
Cât de mult? N-o mai putem ţine.
Bine, gata. După cum poţi vedea,
există doar o fuziune parţială a epifizelor distale ale radiusului şi ulnei.
Sigur are peste 13 ani, dar...
- Nu depăşeşte 17 ani. - Deci e minoră.
O să-l anunţ pe Booth.
Bones, niciun minor cu semnalmentele ei n-a fost dat dispărut în Washington.
Deci rămâne anonimă.
- Se-ntâmplă, Bones, ştii, se-ntâmplă. - Ştiu. Doar că...
am cunoscut mulţi copii ca ea când eram în grija statului.
Copii luaţi de pe stradă.
Niciunul n-a fost infractor de la-nceput.
Scuze. Mă port prosteşte.
Nu, nu. În ziua în care munca va fi mai uşoară,
ştim că ceva nu e-n regulă.
Ai avut noroc cu banii de la bancomat?
Da, au fost scoşi de la o bodegă din Columbia Heights.
Căutăm în evidenţele bancare pe oricine a folosit acel bancomat
de când a fost alimentat acum 2 zile.
- Ar putea fi zeci de oameni. - Zeci? Zii mai bine sute.
- E Cam. Booth. - Am testat sângele de pe hainele fetei.
ADN-ul preliminar arată că victima era un bărbat caucazian.
Un caucazian în Columbia Heights.
Ar ieşi în evidenţă ca o ceapă într-un câmp de fasole. Îţi spun ce...
Scoate imaginile de pe camera bancomatului.
Bine, vreau să iei toţi bărbaţii albi.
- Cam, ai făcut un test al celulelor T? - Da, Victima are în jur de 45 de ani.
Nu, el arată ca un adolescent. Următorul.
Dar el? Arată cam de 45 de ani.
Nu. Pliurile nazo-labiale şi grosimea liniilor orbitale laterale
arată că are în jur de 30 de ani.
Următorul. Nu, ei sunt în vârstă.
- El trebuie să fie. - Duval Price.
2134 Grant Avenue, apartament 6.
Uşa e forţată. Pare o intrare prin efracţie.
Duval Price?
Sânge.
Poate că e un copil, dar pare să fie unul foarte rău.
Sper să-i găseşti familia, pentru că va avea nevoie de un avocat bun.
Dacă ar coopera, aş putea aranja ceva la curtea pentru minori.
Îmi pare rău. Nu are niciun sens pentru mine.
De ce l-ar ucide şi apoi ar lua arma cu ea?
O urmărea cineva? Trebuie să fi fost un motiv.
- N-o să se apere. - N-o să ştim la ce se gândea.
Da, desigur, pentru că motivul nu e important pentru tine,
dar faptul că ea flutura cuţitul, nu?
Nu, în acest caz, motivul e fundamental, dar îl ţine pentru ea.
Renunţăm şi o băgăm la închisoare fără să ştim tot ce s-a întâmplat?
Ne certăm?
Se vede că ai o părere proastă despre mine, dr. Sweets.
- Hai să luăm o mică pauză. - Cred că sunt şlucruri
pe care le-am trecut cu vederea şi care ne-ar putea da motivul ei,
fie că vrea să ni-l spună sau nu, şi intenţionez să le aflu.
Ai puţin ou pe faţă, acolo.
Uşa lui Duval Price era din stejar. Avea 5 cm grosime.
Crede vreunul din noi că fata ar fi putut doborî uşa,
despicând lemnul fără să se rănească?
Şi de ce ar fi vizat un bărbat de două ori cât ea?
Dr. Brennan, iertaţi-mă.
Nu sunt pe cât de rece mă cred toţi, dr. Sweets.
Ştim asta.
Ne-am împăcat acum?
Ai spus că fata a vorbit în limbajul semnelor în timpul interogatoriului tău?
- Da, de ce? - Şi interogatoriul a fost înregistrat?
Desigur. De ce?
Ce... Unde se duce?
Stop. Dă înapoi.
Spune "Trebuie să merg la baie".
De ce e important că vrea să meargă la baie?
Nu e, dar modul în care face semnele e.
Poţi stabili frecvenţa la care face semnele? Cuvinte pe minut?
Da, sigur.
Acum repetă semnele.
Observă înălţimea mâinilor ei. Faptul că ridică mâinile la frunte
ne arată că provine dintr-o zonă rurală.
- E ca un dialect? - E exact ca un dialect.
De asta ai vrut să iau înregistrările de la departamentul de lingvistică.
Dacă putem găsi zona dialectului, putem afla de unde e.
Pot compara înregistrările.
E aproape, dar nu se potriveşte.
Ăsta e. E cel mai apropiat.
E un dialect dialect rural din sudul Pennsylvaniei.
- Dumnezeule. - Da, e foarte interesant.
Nu, doar... Stai.
Nu e vorba de dialect, nu?
- Nu, nu. - Dumnezeule. Eşti în travaliu?
N-are cum. Mai am o lună.
Ar trebui să-i spun lui Hodgins.
Nu, nu, stai. Lucrează şi...
sunt bine acum.
Du-te şi spune-i lui Booth ce am aflat.
- Eşti sigură? - Da, absolut.
Bine.
Bine, copile, lasă-mă să termin reconstrucţia şi sunt a ta.
Bones spune că fata e din sudul Pennsylvaniei.
Probabil dintr-un oraş mic.
- Ce e aia? - Hârtia din buzunarul fetei.
Angela a refăcut-o.
- Autobuzul 122? - Singurul autobuz, da?
Autobuzul 122 din sudul Pennsylvaniei spre Washington.
Nu? Dintr-un orăşel numit Crossroads, Pennsylvania.
Bine lucrat, cher. Ca un adevărat intern.
Mai am. Se pare că hârtia e o chitanţă.
- Fără numele magazinului? - Doar ce a cumpărat.
- Ăla e un cod? - Cod? Serios.
E o şurubelniţă de 2,5 cm pentru metal, şi una de 10 cm pentru lemn.
Îmi cunosc uneltele. Asta e de la un magazin de bricolaj.
Probabil nu sunt multe în Crossroads, Pennsylvania.
- Doar unul. - Îmi place!
Bună. Te pot ajuta cu ceva?
Sper. Agent special Seeley Booth, FBI.
Bună, eu sunt Mike Shenfield. Ea e soţia mea, Denise.
- S-a întâmplat ceva? - O cunoaşteţi?
Dumnezeule, ea e!
E Amy. E fiica noastră.
Fiica dvs avea 15 ani. De ce nu i-ai raportat dispariţia?
A mai plecat de acasă.
Mereu se-ntorcea. Nu mai ştiam ce să facem.
- Nu-nţeleg. - N-o mai puteam stăpâni.
- Mă lovea şi ne certam. - Ne-am gândit că e frustrată.
- Pentru că s-a născut surdă. - De ce nu aţi cerut ajutor?
Există Serviciile Sociale.
Sunt liste de aşteptare. Nu ne permitem ceva la particular.
- Sigur Amy l-a ucis pe acel bărbat? - Da, suntem siguri.
Un bărbat pe nume Duval Price. Îl cunoaşteţi?
Duval? Nu ştim pe nimeni în Washington.
Ne-am gândit că se va întoarce.
Mereu se-ntorcea acasă şi-i cerea iertare.
Îşi cerea mereu iertare.
Unde e? O putem vedea?
Da, desigur.
Uşa era prea groasă ca fata s-o poată deschide.
Arastoo a spus c-ar fi suferit echimoze şi fracturi.
- Niciuna nu se vede. - Dr. B avea dreptate.
- De obicei are. - Aşa se explică fibrele
pe care le-am găsit de la despicăturile din uşă.
Niciuna nu se potriveşte cu hainele fetei.
Dacă nu ea a spart uşa,
poate că uşa era deja spartă. Sau a fost spartă apoi.
Cum îţi poţi da seama când o uşă a fost spartă?
Nu ştiu. Dar trebuie să fie o cale, nu?
Sunt impresionată că eşti concentrat
cu tot ce se-ntâmplă cu tine şi cu Angela.
- Oamenii au copii tot timpul. - Mă refer la ce s-a întâmplat azi.
Ce? Ce s-a întâmplat azi?
Nimic.
Doar o mică contracţie.
Dr. Brennan mi-a spus. Am presupus că...
...ştiai.
- Ce s-a întâmplat azi? - Ce?
Cam a spus c-ai avut contracţii.
Te rog. Le-am spus să nu te îngrijoreze.
Erau doar contracţii Braxton Hicks. Sunt bine.
Poţi conta pe mine, da?
Amândoi am fost la cursuri.
- Mă pot descurca. - Ştiu, ştiu.
- Sigur te simţi bine? - Da, da.
În afară de faptul că mă simt ca Hindenburg, sunt super.
Dar data viitoare îmi vei spune.
Pentru că nu vreau să fiu al doilea care află că ţi s-a rupt apa.
- Promit. - Da.
- Apă... asta e. - Ce?
Apă, umiditate...
Scumpule, mă simt lăsată pe dinafară.
Conţinutul de umezeală din lemnul despicat al uşii
s-ar ridica, dacă e expus la umiditatea din aer.
Desigur, ăsta e... un lucru foarte bun.
Pot stabili conţinutul de bază de umezeală din uşă
şi să-l compar cu cel de acum ca să stabilesc când a fost spartă uşa.
- Scumpo, eşti un geniu. - Bine.
Şi dacă ai nevoie de mine, ţipă.
Cam, am găsit! Rata de umezeală!
- Voiai să mă vezi? - Uită-te la radiografia asta.
- Mă uit după ceva anume? - Dacă te uiţi după ceva anume,
rişti să nu vezi ceva ce nu căutam.
- Da, crdeeam... - Pierzi timpul, dle Vaziri.
Cazul ăsta devine personal pentru tine, nu?
- Devine? - În mod normal, păstrezi distanţa, dar acum...
Obiectivitatea ne permite să luăm decizii corecte.
Îmi pare rău dacă tu crezi că nu-mi pasă.
- N-am vrut să spun asta. - Normal că da.
Te asigur, dacă aş şti să exprim ceea ce simt, aş face-o.
Se pare că le face vieţile mai uşoare altora.
- Uită-te la epifiza distală a humerusului. - E un calus?
Da, arată o fractură metafizară veche vindecată.
- Leziune care nu e accidentală. - Unul din semnele abuzului.
Am nevoie de radiografii complete, Amy.
Dar ca să le fac, vreau să cooperezi de data asta.
Ştiu prin ce ai trecut.
Ştiu c-ai fost abuzată.
Se vedea în radiografia braţului tău.
Nimeni nu mă va crede.
Nu m-a crezut nimeni niciodată.
Ştiu cum e să n-ai încredere în nimeni.
Oamenii mint.
Dar oasele spun întotdeauna adevărul.
Radiografiile tale ne vor spune exact ce ţi s-a întâmplat.
Nimeni nu va contesta asta.
Nimeni nu va putea spune că minţi.
- E adevărat? - E mai rău decât îţi imaginezi.
Fracturi costale extensive remodelate,
formaţiuni osoase subperiostale la nivelul ambilor femuri
şi al humerusului stâng.
Fisuri craniene, toate având diferite nivele de refacere.
Fata era folosită pe post de sac de box.
Vorbim de ani întregi de abuz.
Nici nu mă mir că n-avea încredere în noi.
Şi de ce nu voia să-i contactăm părinţii.
- Unde e Caroline? - Durează să iei un mandat, Bones.
Conform rănilor, au început s-o bată când avea trei ani.
Nu mă mir c-a fugit de acasă. Tipul ăsta devine nerăbdător.
- N-o pot vedea, Booth. - Nu-ţi face griji.
- Mă ocup eu. N-o să... - Mă scuzaţi.
Care e problema? Vrem să ne vedem fiica.
- Nicio problemă. - De ce?
Eşti îngrijorat de ce ar putea spune, dacă n-o luaţi repede?
- Ce? Cine e? - Partenera mea,
dr. Temperance Brennan de la Institutul Jefferson.
- Hai să bem o cafea. - Poftim. Ia radiografiile.
Dle Shenfield, acesta e un mandat care vă împiedică să o vedeţi pe Amy.
- Ce? - Eu sunt Grace Meacham,
tutorele fiicei dvs de la Protecţia Copilului.
- Un tutore? Amy n-are nevoie de un tutore. - O băteaţi de mică.
- Dumnezeule, n-am atins-o niciodată. - Minte.
- Nu, astea nu mint.
- Sigur au convins un judecător. - Ce aţi folosit aici?
O bâtă? Sau poate mătura?
- Dar aici? Doar pumnii? - Îmi iau un avocat.
E probabil cel mai bun lucru pe care-l poţi face acum.
De ce aţi făcut-o? Pentru că nu auzea?
Avea sindromul Waardenburg. Trebuia să ştiţi asta.
- E chiar aici, în radiografii. - Bones, s-a terminat. N-o mai pot atinge.
- Nu puteţi face asta. - Ba putem.
E unul din lucrurile bune pe care le facem. Îi puteţi lua de aici?
S-a născut cu sindromul Waardenburg.
E genetic, unul din părinţi îl are. De ce nu-nţeleg?
Nu toţi părinţii merită să aibă copii, da?
Stai.
- Dumnezeule. - Ce? Dumnezeule, ce?
Acum ce mai e? Bones!
- Ce naiba...? - Ia-ţi mâinile de pe...
- Pleacă! - N-o atinge.
Booth, nu au dystopia canthorum, nici hipertrofia rădăcinii nasului.
- E de bine sau de rău? - Nu sunt părinţii lui Amy.
Amy nu e fiica lor.
Asta e o copie a certificatului de naştere pe care-l foloseaţi. E fals.
- Amy e fiica noastră. - Nu mai spune nimic, Denise.
Dr. Brennan a stabilit că abuzul a început la trei ani,
ceea ce-nseamnă că până atunci era în siguranţă.
Cum a ajuns să locuiască cu voi?
Cine e Duval Price?
Nu e o persoană oarecare.
- Tot vom afla. - Ce? Eraţi peştii ei?
Nu! N-am face niciodată aşa ceva.
Orice i s-a întâmplat tipului,
ea a făcut-o, a fugit, l-a ucis pentru bani...
Era un copil cu probleme. Am încercat totul.
- Am iubit-o. - Aţi iubit-o?
- Aţi iubit-o bătând-o? - Agent Booth, te rog.
- Înţeleg. - Ce înţelegi, Sweets?
Amy are un handicap, şi-au dedicat vieţile ei.
Ocazional, vă pierdeaţi răbdarea.
- Se-ntâmplă, nu? - Ce, ai înnebunit?
Au hrănit-o, au îmbrăcat-o, au învăţat-o şi limbajul semnelor.
- Sweets. - Are dreptate. Eram buni cu ea.
- Denise, taci din gură. - De ce?
Voiam doar să-i pese.
N-ar fi avut niciodată o viaţă normală, dacă nu-i păsa.
- Şi a fost vina ei? - Au încercat, agent Booth.
Au încercat.
Ştiu asta.
Şi sunt sigur că nu vreţi să i se întâmple nimic acum lui Amy.
- Sigur că nu. - Denise.
Viaţa sa ar putea fi distrusă, dacă nu ne ajutaţi.
Spuneţi-ne ce s-a întâmplat. Aţi spus c-o iubiţi.
- O iubesc. - Ţi-am spus să taci!
Dl. Vaziri a găsit suprafaţa internă a manubriului sternal atinsă.
Se pare că arma a trecut prin spaţiile 4 intercostale bilaterale
şi a penetrat aşa adânc, că a atins suprafaţa internă a manubriului sternal.
Dar dacă a fost înjunghiat în spate, semnul acela nu se explică.
- E prea sus. - Amprentele ei însângerate
arătau că ţinea cuţitul aşa.
Îl ţinea aşa?
N-aveam cum să fi atins suprafaţa internă a manubriului sternal.
- Dacă nu cumva nu s-a strecurat pe la spate. - Bine, tot nu-nţeleg.
Erau faţă-n faţă.
Duval Price o doboară.
El ajunge deasupra ei.
Domnule Vaziri?
- Asta e foarte ciudat. - Dle Vaziri, face parte din slujba ta.
Aş vrea să renunţ la partea asta.
Nu mişca. Bine.
- L-a înjunghiat aşa. - A fost crimă?
Nu! Amy încerca să se apere.
- Mă pot ridica acum? - Da, desigur.
Uşa apartamentului său era făcută din stejar vopsit, uscat,
ce conţinea 9,4% umezeală. În noaptea în care a fost ucis Duval Price,
erau 18 grade cu 86% umiditate. Stătea să plouă.
Când uşa a fost spartă, aşchiile s-au umflat.
- Ca picioarele mele de femeie însărcinată. - Aşa e.
Umezeala din lemnul expus, nu? Era de 37,4%,
însemnând că aşchiile au fost expuse la umiditate de la... 2:00 a.m.
Cam a stabilit timpul morţii lui Price în jurul orei 00.00.
Ceea ce-nseamnă că uşa a fost spartă
la două ore de la uciderea lui Duval Price.
Altcineva a doborât-o,
l-a văzut pe Price mort, şi l-a lăsat acolo.
Da. Ipoteza mea? Cineva ştia că Amy era ţinută acolo.
Norocul nostru c-a lăsat fibre de la un pulover PriceCo.
Nu se poate! Geniul meu.
- Dumnezeule. - Nu-ţi face griji. Nu e nimic.
- Nu e nimic. - Sigur e ceva. Dumnezeule.
Dumnezule! Bine. Copil!
Bine. Bine. Copil!
Conform cursurilor, nu ar trebui să reacţionezi deloc aşa acum.
- Corect! Corect. Ar trebui să... - Adu maşina!
Să aduc maşina. Bine, o să aduc maşina.
- Da, e o idee bună. - Cheile!
Am nevoie de chei. Unde-mi sunt cheile? Unde naiba-mi sunt cheile?
Nu te uita aşa la mine, scumpo. Ştiu ce fac, da?
O să iau cheile. Eu...
Sunt complet calm. Unde naiba-mi sunt cheile?!
- Bărbaţii nu-s făcuţi pentru asta. - Am nevoie de chei scumpo!
Le ai? Iubito, ai cheile?! Bine, o să le găsesc.
- Cum stăm? - Criminaliştii au analizat locuinţa lui Price.
Ghici ce au găsit lângă telefon? Un carneţel pe care scrie "122" şi "11:55".
E autobuzul pe care l-a luat ea, şi ora la care a ajuns în Washington.
Am verificat apelurile. Ghici cine l-a sunat la o oră după ce-a plecat din Crossroads?
- Mike Shenfield. - Exact.
Sper să se zvârcolească. Îmi place când fac asta.
Ştim ce s-a întâmplat, Amy. Nu mai puteai suporta.
Nu te credea nimeni. Aşa c-ai fugit.
Am găsit fotografia asta în apartamentul lui Price.
Ai văzut-o pe Amy luând un autobuz spre Washington,
şi nu puteai risca ca ea să spună cuiva ce i-ai făcut, aşa că ţi-ai sunat prietenul.
Duval Price te-a urmărit când ai coborât din autobuz.
Te-a luat şi te-a dus în apartamentul lui.
A spus că tatăl tău urma să vină să te ia.
Voia să mă lege.
Voia să mă lovească.
Ai ajuns acolo cât de repede ai putut,
dar nu răspundea nimeni. Şi ce faci? Îi spargi uşa.
Când ţi-ai dat seama ce s-a întâmplat, ţi-ai lăsat prietenul
într-o baltă de sânge şi ai fugit.
Fibrele sunt din hainele tale. N-a fost vina lui Amy.
L-ai pus s-o răpească.
Am încercat să scap. Am luat un cuţit de pe tejghea ca să-l sperii.
M-a înşfăcat şi am căzut.
A ridicat mâna să mă lovească şi...
Voia să mă lovească...
Te apărai, Amy.
Dar am omorât un om.
Îmi pare rău.
E vina voastră că Duval Price e mort.
Vă spun ce. Ştiţi ce?
Aţi putea face ceva corect aici, dacă ne-aţi spune de unde aţi luat-o pe Amy.
Bine.
Ştii ce, singura mea satisfacţie e că ştiu
ce se-ntâmplă în închisoare cu cei care au abuzat copii.
Nu sunt părinţii tăi, Amy.
Credem c-ai fost răpită când aveai trei ani.
Înainte să fii cu ei, nimeni nu ţi-a făcut rău.
Cine sunt?
Nu ştiu.
Dar voi afla.
Vom afla împreună.
Baza de date a Persoanelor Dispărute nu ne poate ajuta dacă nu ştim
unde te-ai născut sau unde ai crescut.
Nu ştiu. Nu-mi aduc aminte de nimic dinaintea lor.
Da, e greu. Ştiu, ştiu.
Mai ales c-ai dus o viaţă grea.
Mie mi-a luat mult timp să-mi amintesc copilăria.
Pentru că n-aveam încredere în clipele fericite. Nu puteam crede în ele.
Nu cu viaţa pe care o duceam la familiile adoptive.
Cum ţi-ai amintit?
Unele imagini nu dispar.
Închideam ochii noaptea şi vedeam o femeie...
mama mea.
Mă ţinea în braţe.
Luam picnicul pe plajă.
Îmi tăia o bucată mare de tort de ciocolată şi râdeam.
Amintirea unor momente ca acesta poate înrăutăţi o situaţie
dacă tu crezi că nu vei mai fi la fel de fericită.
Dar dacă vezi o ocazie...
...continuă să speri...
poţi să crezi că acele clipe sunt adevărate.
Un iepuraş. Mi-aduc aminte de un iepuraş de pluş.
Dormeam cu el tot timpul.
- Bine, altceva? - Ţi-aminteşti unde te jucai?
Cum arăta? Un copac? Dacă putem localiza unde ai crescut...
Nu-mi mai aduc aminte de altceva. Doar de iepuraşul meu.
Poate părea o cerere ciudată,
dar aş vrea să-mi dai voie să-ţi scot una din măselele de minte.
Când erai mică, dinţii tăi
se dezvoltau în mandibulă,
acumulau izotopi specifici mediului în care trăiai.
- Dintele ei ne poate spune unde a crescut? - Absolut.
- Da. - Da.
- Da! - Mulţumesc. Da!
Bine, mersi că ne-ai anunţat.
Pa.
I-au localizat pe părinţii lui Amy. Sunt în avion acum.
- E fantastic. - Da.
Doamne, sunt aşa ruşinată.
Ai văzut cum se uitau la mine la spital?
Se uitau la mine. Eram nebun.
- Da, ţi-ai ieşit un pic din fire. - Dumnezeule.
Serios, de asta natura a inventat travaliul fals.
Părinţii au nevoie de exerciţiu.
Data viitoare nu-i vei spune asistentei să fiarbă apă?
Nu pot să cred c-am spus asta.
M-am uitat la prea multe filme western. Nu, data viitoare...
data viitoare, voi fi bine. Te voi sprijini.
Mi-am făcut-o cu mâna mea. Nu mai pot aştepta.
Nici eu.
Hai să mâncăm ceva.
Scumpule. Sunt aşa mare, c-aş putea cere suveranitate statală.
- Nu cred că pot ieşi de aici. - Te ajut eu.
- Nu ne putem lua o maşină mai mare? - Asta e o maşină clasică.
Să ştii că sunt şi mai mari. Uită-te la mine.
- Tot ce vrei. - Poate c-o să stau aici
până chiar intru-n travaliu.
Pune braţul în jurul gâtului meu. Bine. Hai.
Gata? Unu, doi, trei.
Dumnezeule. Eşti atât de...
frumoasă.
Te-ai salvat. Eşti incredibil. Chiar eşti.
Numele ei adevărat e Samantha.
Par aşa de fericiţi.
Da.
Arăt bine? O să le placă de mine?
Eşti frumoasă.
Mă scuzaţi.
Noi suntem soţii Winslow.
Dumnezeule.
Bună, Samantha.
N-am renunţat niciodată la tine, scumpo.
Ţi-aminteşti?
Apropo, cred că ai dreptate. Ar trebui să-i luăm un animal de pluş copilului.
Un iepuraş.
- Un iepuraş ar fi drăguţ. - Nu?
Am auzit că l-ai pocnit pe Mike Shenfield. Probabil te-ai simţit bine.
- Sigur o merita. - Da, poate, dar...
Mi-am pierdut controlul.
Mi-am pierdut controlul şi... nu mă mândresc cu asta.
- A răpit-o şi a abuzat-o. - Nu contează, Bones.
Bine. N-am vrut să te supăr.
Doar că...
Când am crescut, tatăl meu...
Lasă.
Te lovea. Ştiu.
Dar nu e la fel, Booth.
Trebuie să mă descurc mai bine. Am şi eu un fiu,
şi nu vreau să vadă niciodată acea parte a mea... niciodată.
Fiul tău e foarte norocos, Booth.
Trebuie să ştii asta.
Da.
Dar nu vreau să fie doar noroc.
Atâta tot.
Traducerea şi adaptarea: Relic Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro