Îi aduc cizmele lui Christine. Va avea nevoie de ele azi.
- Cred că are nevoie de o barcă. - Sau poate o arcă.
- Bună glumă, Bones. - Mulţumesc.
Se referea la mitul lui Noe şi...
- Am înţeles. Arcă. Da. - Arca.
Deşi mitul acela nu e prea bine gândit.
- De ce? - Doi din fiecare specie?
Ar fi trebuit să aibă organisme microscopice care să facă posibilă viaţa sub apă.
Ce e asta? Era în notele de permisiune ale lui Christine.
Mă întrebam unde e.
Ce e cu reacţia asta? E un cec pentru 75.000$.
Nu e ceva ce rătăceşti.
E un avans pentru vânzările ultimei mele cărţi.
Îl poţi depune la bancă după ce o laşi pe Christine la şcoală?
Nu se poate. Ştii de ce? E pe numele tău.
Ţi-am spus să ne facem un cont comun. Ţi-l andosez.
Nu, nu-l pot lua. E mai mult decât fac eu pe an.
Care e problema, Booth? Suntem căsătoriţi acum.
- Trebuie să împărţim totul, nu? - Da, dar eu...
Trebuie să mă întorc la laborator.
Să sperăm că e o crimă şi ne vedem curând.
Mă uitam online la case de vis,
aşa m-am gândit să mai adăugăm o cameră.
- Şi tu vrei un studio. - Ce poate fi folosit şi pentru insecte.
Promit c-o vom face...
imediat ce găsesc o bancă potrivită s-o jefuiesc.
Am face o echipă bună. Tu ai conduce maşina cu care scăpăm.
- Mă scuzi, dr. Hodgins? - Da?
Eu sunt dr. Rozran.
- De la Sandalwood Home. - Îmi pare rău. Ea e soţia mea, Angela.
Ce e... Sandalwood Home?
Suntem o instituţie pentru pacienţi cu boli mentale.
Cum dr. Hodgins e singurul supravieţuitor al Grupului Cantilever...
Înţeleg. Îmi pare rău, dr. Rozran.
Sigur ai primit donaţii generoase în trecut,
dar Grupul Cantilever nu mai există.
Nu sunt aici pentru o donaţie. Sunt aici legat de fratele tău.
Cum fondul n-a mai plătit cheltuielile lui de peste un an...
Greşeşti. N-am un frate.
Eşti dr. Jack Hodgins, nu? Fiul lui Jonathan şi Anne Hodgins?
Da, dar Hodgins e singur la părinţi. Asta nu e ceva ce greşeşti.
Cum Jeffrey a fost la Sandalwood
de dinainte să fiu eu acolo,
presupun că documentele nu sunt corecte.
Atenţie la spate!
- Faceţi loc! - Chiar acolo.
Aşa vor avea toţi acces.
Îmi pare rău pentru încurcătură, dr. Rozran,
dar trebuie să plecăm.
Da, înţeleg.
O să aranjez asta când ajung la birou.
Îmi pare rău că v-am deranjat.
Un ranger de la Antietam Battlefield Park
a văzut picioarele când a venit de dimineaţă.
Sunt doar picioarele, sau e tot corpul ataşat de ele?
E mai mult, dar poate fi învelit în ceva ce nu trece de radar.
Atunci va trebui să excavăm.
E ciudat că ştia de Cantilever şi numele părinţilor tăi.
Foarte.
Dar adevărul e că un om nu-şi pierde pur şi simplu un frate.
- Eu mi-am pierdut tatăl. - Da, dar ştiai că ai unul.
- Scuze, scuze, scuze. - Ai întârziat, dle Fisher.
Îmi pare rău. Mă uitam la ştiri şi mă întrebam
dacă se merita să mă îmbrac.
- Ne-a fost dor de tine, Fisher. - Asta nu pare să merite, dle Fisher?
E posibil.
Osul tarsian de la piciorul drept sugerează că victima e femeie.
Şi după cum se pare, degetul mic a fost îndepărtat înainte să moară.
- Posibilă cauză a morţii? - Tăietura degetului mic?
Suferea de hemofilie? Ziceam şi eu.
Cred că am găsit ceva.
Stai. Să n-atingă nimeni.
Am mai văzut asta înainte, în New York la lovituri date de bande.
Probabil asta a blocat vederea lui Hodgins pe GPR.
Rămăşiţele au fost băgate în leşie înainte să fie îngropate.
Vestea proastă e că hidroxidul de sodiu va mânca rămăşiţele.
Vestea mai proastă e că noroiul şi apa va grăbi procesul.
Dacă oasele sunt deteriorate, pot ascunde probele.
Da, dar vestea bună e că oţetul neutralizează leşia.
Scuză-mă.
Oţetul face să miroasă a salată stricată.
După leşie şi ţesutul deshidratat, aş zice că rămăşiţele
au fost îngropate acum o zi, o zi şi jumătate.
Potrivit raportului smalţ-pulpă expus, avea cam 25 de ani.
Traiectul unghiular al orbitei oculare sugerează rasa Caucaziană.
Sunt traumatisme majore la dinţi.
Dinţii doi, trei, opt superior şi inferior de pe partea dreaptă au fost striviţi.
- N-o vom identifica după dentiţie. - Leşie, traumatismul dinţilor?
Cineva nu voia să aflăm cine e.
BONES Sezonul 9 - Episodul 15
Traducerea şi adaptarea: Relic @ Titrări Team
Dacă nu poţi îngropa un cadavru suficient de adânc,
îl poţi acoperi cu leşie ca animalele să nu-l dezgroape.
- Clasic Al Capone. - Crezi c-a fost mafia?
- Doamne, o fată la 20 de ani? - Eşti sexist.
Astăzi, o fată la 20 de ani poate avea statut de mafiot.
E minunat cât de departe am ajuns.
Vreau să iei cazurile astea.
- Vezi dacă sunt crime similare. - Eşti foarte brusc azi.
- Ce? - Brusc. E un cuvânt.
Să începem. Howard Viceroy. Nu e el.
Modul de operare e corect, dar e închis la Hazelton pe viaţă.
De ce nu mergi în biroul tău, treci peste ele şi vezi ce afli.
- Peste toate? - Eşti profiler. Fă profilul.
- Cred că ai un cec aici. - Ce? Dă-mi-l.
- Nu e al meu. E al lui Bones. - Şi asta te supără?
Nu, nu mă supără.
Oarecum. Vezi asta?
E pentru 75.000$.
- Bones mi l-a andosat. - E un cadou drăguţ.
Nu e un cadou. Vrea să-l depun.
Nu avem un cont comun.
Fă-mi o favoare. Nu reacţiona aşa.
Dacă ai ceva de zis, spune.
Cu schimbarea dinamicii tradiţionale bărbat-femeie în societate,
ezitarea ta de a pune la comun finanţele
arată că atinge probleme de bărbăţie şi statutul tău în relaţie.
- Ce? - Banii pot cauza
multe probleme emoţionale cuplurilor.
Resentiment, instabilitate, impotenţă.
Stai aşa. Eu şi Bones stăm bine.
Chiar în fiecare cameră din casă.
- Şi totul cecul atinge o coardă sensibilă? - Uite ce.
Ia dosarele.
Du-te şi consiliază-le. Micşorează-le.
Nu micşorezi dosarele. Le citeşti.
Micşorează-le.
E vreuna din fracturi cauzate de îngropare?
Nu, sunt dinainte de moarte.
Se pare că a suferit un traumatism repetat pe parietal de-a lungul suturii sagitale.
- Criminalii nu dezamăgesc niciodată, nu? - Există şi alte afectări osoase,
dar trebuie să îndepărtăm ţesutul înainte să le examinăm.
E o lovitură nasoală la cap.
Se pare că ucigaşul a lovit în mod repetat
capul victimei de o suprafaţă tare.
Dar nu pare să fie cauza morţii.
Am aflat cine e.
Ţesutul rămas ne-a dat destul ADN ca s-o identificăm.
Victima e Lauren Frank
din Arlington, Virginia.
Astea sunt semnăturile părinţilor mei.
Şi toate datele se potrivesc.
Eram singurul copil din acea casă.
N-am auzit niciodată menţionat numele Jeffrey.
Se pare că atunci când mama ta era însărcinată cu tine,
părinţii tăi s-au hotărât că e mai bine ca Jeffrey să primească
îngrijiri şi supraveghere tot timpul.
- Aşa că mi-au închis fratele? - Îl protejau de el însuşi.
- Şi te protejau pe tine. - E violent?
Jeffrey are o tulburare schizoafectivă.
Când îşi ia medicamentele şi primeşte tratamentul corect,
se descurcă, e inteligent şi e o companie foarte plăcută.
Şi când nu are îngrijiri?
E bolnav, dr. Hodgins, iar boala sa poate răbufni.
Nu e o instituţie închisă. Uneori dispare.
- Cum se întoarce? - De obicei merge
în unul din puţinele locuri ştiute, aşa că nu e greu de găsit.
Dar cu un caz ca al fratelui tău, îngrijirea şi supravegherea sa
sunt scumpe.
De aceea consiliul m-a pus să vă contactez.
Dar nu mai am bani.
- Dr. Hodgins? - Da, îmi pare rău. Doar că...
e mult de procesat.
Într-o zi eşti singur la părinţi, apoi... toate astea.
Îmi pot doar imagina.
Aici e Jeffrey.
Lauren Frank, 26 de ani,
e încă la facultate, părinţii divorţaţi.
Locuieşte cu tatăl şi mama sa vitregă.
Tatăl e CEO al Highpark, Incorporated, o companie mare de software.
E bogat, are zeci de milioane.
Da, mama vitregă apare ca şi casnică.
Nu înţeleg. Fata asta, Lauren,
avea 26 de ani şi stă tot cu părinţii.
Da, e des întâlnit în zilele astea. Se numesc "copii permanenţi."
Luând împrumuturile studenţeşti, chiriile mari, slujbele prost plătite,
locuitul cu părinţii începe să arate bine.
N-a mers foarte bine pentru Lauren.
Aici sunt ei.
Aţi găsit-o? Aţi găsit-o pe Lauren?
Îmi pare rău. De cât timp... lipsea?
- Da, nu e niciun raport făcut. - Nu v-a spus?
- N-aţi vorbit cu ea, nu? - Credeam că suntem aici pentru că...
Nu spune nimic, Katherine. Niciun cuvânt.
Nu ştiu de ce aţi crezut că v-am adus aici.
N-ar fi trebuit să venim. Ne-au zis să nu. Doamne, ce am făcut?
A fost răpită.
Ni s-a livrat un pachet.
- Katherine! - S-a terminat, Steven. Ei ştiu.
- Nu mai putem face nimic acum. - Iertaţi-mă. Pachetul?
L-am găsit la uşă ieri dimineaţă cu un bilet.
"Chemaţi poliţia şi Lauren va muri. Vor urma instrucţiuni."
- Şi înăuntru... - Era degetul ei.
Dacă n-aţi găsit-o, de ce suntem aici?
Ne pare rău să vă informăm că am găsit cadavrul fiicei dvs în dimineaţa asta.
Credem c-a fost ucisă.
Nu. Am făcut totul.
Aşteptam... Am fi plătit totul.
De ce ar face asta?
Nu pot să cred.
- Ticăloşii! - E răpitorul.
- Crede că încă va primi banii. - Nu ştie deocamdată că am găsit-o.
Asta a fost o greşeală mare.
O să aflăm cine i-a făcut asta fiicei tale.
Răpitorul a spus că ne supraveghează.
De asta n-am sunat la poliţie.
Asta voia să credeţi ca să nu-l urmărească nimeni.
Sigur Lauren n-a ieşit cu nimeni în seara aceea, la o petrecere sau ceva?
Nu, şi-ar fi luat la revedere. Nu avea de ce să se furişeze.
Nu e ca şi cum era o adolescentă.
Şi când n-a venit la micul dejun, am mers la ea în cameră.
Atunci am aflat că lipseşte.
Unghiul inciziei făcută la deget se potriveşte cu leziunea
de la nivelul metatarsului distal văzută în laborator. Miroase degetul!
- Ia-l de aici! - Otis, vino, Otis!
- Ce naiba se întâmplă, Chuck? - Îmi pare rău, Steven. A scăpat.
- Tocmai voiam să-i dau să mănânce... - Scoate-l de aici!
- Nu vreau probele compromise. - Cine eşti?
Chuck Winter. Se ocupă de casă.
Nu face o treabă prea bună acum.
Ai fost aici în noaptea în care a fost răpită Lauren?
Locuiesc aici. Am o cameră lângă bucătărie.
- Dacă pot ajuta cu ceva... - Sigur vom mai vorbi cu tine.
- Poţi lua câinele de aici? - Haide.
Degetul a fost îndepărtat prost. Ţesutul e rupt.
Osul e crăpat.
- A fost practic smuls. - Dumnezeule!
Putem intra mai târziu în detalii, Bones.
- Aş vrea să-i văd camera lui Lauren. - Am vrea să-i vedem camera.
Ieşire de incendiu... aşa au scos-o afară.
Toate dormitoarele de la etajul doi au una.
Crezi că n-a fost doar un răpitor, Booth?
Cel puţin doi.
Unul s-o care, iar unul să ţină scara.
- Sigur n-aţi atins nimic? - Nu, desigur că nu.
Nu sunt probe că degetul a fost secţionat aici.
Nu sunt deloc urme de sânge.
N-a ripostat, probabil a fost răpită în somn.
Sunt senzori la uşă.
- De ce n-a pornit alarma când au deschis-o? - A fost vina mea.
I-am spus că aerul condiţionat îi usca pielea.
- Nu e vina ta. - Mă ura, Steven, orice aş fi făcut.
Acum nu mă mai pot revanşa niciodată.
- Pot s-o duc jos? - Da, aşa e probabil cel mai bine.
Haide.
Ar trebui să mă întorc în laborator, Booth.
- Nu mai e nimic pentru mine aici. - Ia laptopul.
Vezi dacă Angela poate afla ceva de pe el.
Nautilus.
E un detaliu excelent al Architeuthis.
- Îţi place Jules Verne? - E în top trei.
Eu sunt...
- Jack. - Jeffrey.
Am citit tot ce a scris Verne.
Da, şi eu. Încă suntem în urmă...
cu descoperirile şi invenţiile din cărţile sale.
E uimitor cum mulţi romancieri pot vedea
ce rezervă viitorul înainte ca tehnologia să existe.
Da, da.
Einstein a spus întotdeauna că imaginaţia e mai puternică decât cunoştinţele.
Au transformat multe din descoperirile lui Einstein în arme cât de repede au putut.
Mereu spun că vor folosi ştiinţa să facă bine, dar niciodată n-o fac.
Te rog, să nu vorbim despre ce fac "ei".
Toate problemele noastre ar fi rezolvate dacă ar lăsa oamenii de ştiinţă să se ocupe.
Dar mi s-a spus că sunt obsedat de conspiraţii, aşa că...
Asta înseamnă că şi tu vezi?
- Ce să văd? - Dincolo de statică?
Folosesc energia statică să...
ascundă schimbările.
Despre asta ne avertiza Bradbury.
Schimbări aşa subtile că abia se observă.
Noi pastile? Deodată sunt M&M albastre?
E posibil să te fi indus în eroare, Jeffrey, legat de conspiraţie...
Nu, nu. Nu!
Îţi introduc chestii ca Twitter.
Şi... GPS-ul.
Şi apoi te trezeşti pe Titan.
Sau pe una din lunile lui Neptun! Asta e doar o escală, nu e adevărată.
- Nimic nu e adevărat. - Jeffrey, e în regulă.
Nimic nu e adevărat. Nu, nu!
Încearcă... Vor folosi statica!
- Nu va putea vedea! - Ştiu.
Ştiu. Putem auzi... Vreau... Nu, Sean!
- Sean... - Da, sunt Sean.
Chiar aici.
- Stai cu mine. - Sean.
E în regulă.
Nu ştiu ce s-a întâmplat.
Vorbeam. Era bine, apoi...
- N-ar fi trebuit să spun ce am spus, dar... - N-ai făcut nimic.
Asta încercam să-ţi explic mai devreme.
Asta ştiau părinţii tăi.
Computerul ei era codat, dar cum era plin
cu software-ul tatălui ei, mi-a spus cum să-l accesez.
Hodgins e cu fratele lui acum?
Da, în locul ăla.
Fratele lui a luat-o razna fără motiv,
exact când Hodgins se simţea bine în compania lui.
Doar... a avut un impact serios asupra lui Hodgins.
Probabil e dificil şi pentru tine,
ştiind că Hodgins e aşa supărat.
Hodgins se simte aşa neajutorat
ştiind că fratele lui trebuie mutat într-o instituţie de stat.
Sigur va fi bine îngrijit acolo.
Dar Sandalwood a fost casa lui Jeffrey peste 30 de ani.
Îmi pare rău.
Cred că va fi o perioadă de acomodare.
E programul lui Lauren.
Ultimul lucru de dinainte de răpire
Miercuri ora 14,
a fost "examen la spaniolă cu Mauricio.".
Tu eşti profesorul de spaniolă al lui Lauren, Mauricio?
Sunt doar asistent.
Doi agenţi înarmaţi vin la cursul meu şi mă duc la FBI.
Îmi spuneţi ce se întâmplă?
Lauren e moartă.
A fost răpită şi ucisă acum două nopţi.
Îmi pare rău, e un şoc.
Lauren nu era doar studenta ta, nu?
Da, eram împreună.
Plănuiam să mergem în drumeţie în America de Sud.
Voiam să plecăm săptămâna viitoare.
Săptămâna viitoare... înseamnă că ţi-ai cumpărat deja biletul?
- Da, de ce? - Uitându-ne la laptopul ei,
Lauren era destul de organizată, dar n-am găsit niciun plan,
niciun bilet rezervat pentru săptămâna viitoare.
Nu plănuiaţi să zburaţi împreună?
Am folosit milele şi am luat ultimul loc disponibil.
Ea urma să ia alt zbor.
- Ne întâlneam în Chile. - Înţeleg.
Unde erai acum două nopţi?
Eram acasă.
Corectam lucrări.
Va trebui să stai aici până se întoarce agentul ce se ocupă de tine.
- De ce? - De ce?
Pentru că nu ai alibi şi ai un bilet să părăseşti ţara.
Vă spun adevărul! O iubesc pe Lauren.
Da, dar e posibil şi să plănuieşti
să părăseşti ţara cu banii de pe răscumpărare.
Conform logului, Lauren a oprit senzorul de la uşă la 1:12.
Şi vezi că face asta cam la aceeaşi oră noapte de noapte.
Nu aveţi înregistrări ale camerelor de vedere după asta?
- Nu. - E convenabil pentru răpitori.
- Şi tu supraveghezi totul, Chuck? - Stai aşa.
La 2:00 a.m., sistemul s-a resetat pentru mentenanţa programată.
În mod normal, e o întrerupere de 30 de secunde,
dar nu s-a mai aprins în seara aceea.
Steven a crezut că e probabil un bug în noul software sau ceva.
Şi cineva ştia de scări?
Şi ştiau şi când sistemele de securitate se vor reseta.
Nu sunt prea mulţi oameni cu genul ăsta de informaţii, nu, Chuck?
Toţi din familie. Echipa de pază, patrula.
Şi tu erai aici, în camera ta de lângă bucătărie?
Da, toată noaptea.
M-am trezit şi m-am asigurat că micul dejun e gata în bucătărie.
Sunt sigur. Dar cum credem c-au fost doi suspecţi,
înţelegi că trebuie să te întreb asta?
Sigur.
- Cine naiba e? - Chem paza.
Eu sunt paza ta.
Unde te duci? Stai. FBI.
Uşor, haide.
- Chiar acolo. - Nu trage!
Cine eşti?
Am venit pentru Otis. Codul meu pentru poartă n-a mers.
- Probabil l-au schimbat. - Cine eşti?
Sunt Buddy, cel ce plimbă câinele. De la veterinar.
Uită-te la bluza mea.
Cu tot terenul ăsta, de ce are nevoie familia Franks de cineva să plimbe câinele?
Lui Otis îi place să înoate. Îl duc eu la plajă.
- Îl îngrijesc. Întrebaţi-o pe Lauren. - Lauren e moartă.
- Ce? - E moartă. Ridică-te.
- Cât de bine o cunoşteai? - Uneori, când îl aduc acasă
pe Otis, stăm de vorbă.
Despre ce discutaţi? A menţionat pe cineva venind aici?
Se temea de cineva, de vreun străin?
Nu, în mare vorbea de cât de încurcate erau lucrurile pentru ea aici.
- Încurcate cum? - Voia să se mute.
Cum ea şi mama ei vitregă se certau des.
Şi a spus că o dată a văzut-o pe mama ei vitregă şi pe antrenorul ei...
- Ştii tu cum. - Nu, nu ştiu.
- Ce? Ca... - Lauren ţi-a spus asta?
- A spus că lucrurile erau încurcate aici. - Ei sunt!
Au trimis mesaje cu ataşamente.
3 milioane în bancnote mici, nemarcate.
Următorul mesaj va avea instrucţiuni pentru schimb.
Poţi vedea de unde au fost trimise mesajele?
Teoretic. Fiecare fişier,
ca poza trimisă cu Lauren şi mesajul audio al răpitorilor
au o amprentă digitală.
- Grozav. - Pe jumătate grozav. Mai am nevoie
şi de amprenta telefonului sau computerului de pe care s-au trimis mesajele.
Acea amprentă ne va spune al cui e telefonul şi unde e.
- Şi asta e o problemă? - Telefonul folosit
a fost aprins să se trimită mesajul apoi închis imediat.
Deci n-a fost aprins suficient de mult ca să-i dai de urmă.
- Exact. - Trebuie să fie o soluţie.
Am jumătate din informaţii. Trebuie doar să umplu spaţiile goale.
Hodgins!
Scuze că am lipsit aşa mult. O să mă întorc la muncă.
Hodgins, te rog.
Avem serviciile şi familia,
iar a ta a devenit pe neaşteptate mai mare...
spune-i ce pot face să-ţi fie mai uşor...
Lasă-mă să trec peste grămada de particule care mă aşteaptă.
Scumpule, nu trebuie să treci imediat la muncă. Poţi...
Avem o crimă de rezolvat aşa că da. Voiam doar să te anunţ că m-am întors.
Sunt mai multe fracturi cominutive
pe osul pisiform ce n-au apărut în radiografii.
Sunt similare cu cele găsite pe craniu.
- Le-ai mai găsit şi altundeva? - Da.
Pisiform, piramidal şi semilunar, bilateral.
Lovea în mod repetat cu pumnii în ceva.
Şi calcaneul, bilateral.
- Toate dinainte să moară? - Da.
Toate arată că a ripostat.
Probabil a încercat să scape şi s-a luptat cu răpitorii.
Nu.
Victima s-a lovit singură cu capul de pământ, cu pumnii şi călcâiele.
- Stai, ce? - Leziuni uniforme, repetate.
- Sunt semnele unui atac de apoplexie. - Dumnezeule.
Ai dreptate. Mă simt inadecvat.
Lucrezi cu mine, dle Fisher. Credeam că te-ai obişnuit până acum.
Întrebarea la care trebuie să răspundem e ce a cauzat atacul?
Am analizat urmele găsite de Fisher şi dr. Brennan pe ulnă.
Pare să fie un ferăstrău nou nouţ.
- Uleiul de pe el... - Nu îmi pasă.
Cred că e diferit faţă de cel folosit la tăierea degetului.
- După ce aflu ce au mâncat cărăbuşii... - Hodgins, opreşte-te.
Vorbeşte cu mine.
Vreau, Ange. Doar că nu ştiu cum.
Întotdeauna am fost doar eu, iar acum...
Lasă totul să-şi urmeze cursul.
Şi nu mă mai lăsa pe dinafară. Asta ni se întâmplă amândurora.
Are ochii mamei.
Şi-i place Jules Verne.
Exact ca mie.
Ne simţeam bine, Angie.
Credeam că poate veni acasă.
Putea locui cu noi. Dar...
Nu ştiu. Eu...
Am spus ceva ce l-a deranjat,
şi n-am mai putut să-l aduc la starea iniţială.
Mă tot gândeam, după...
dacă ne-am fi cunoscut când creşteam,
poate l-aş fi ajutat, poate n-ar fi fost unde e acum.
- Ştii că nu e adevărat. - Nu?
L-aş fi putut iubi.
Poţi face asta acum.
Încă îl poţi iubi.
Spun doar că sunt banii tăi, munca ta, nu a mea.
Bărbaţii sunt proşti când e vorba de bani. De asta avem aşa multe războaie.
Vă place ca prada să fie acoperită de sânge şi sudoare.
E singurul mod în care vă puteţi bucura de ea.
Grozav. Şi ce? Acum sunt Attila Hunul?
- Haide. Eşti puţin... - Cum adică puţin ca Attila Hunul?
Uite-l. Sweets.
Am vorbit cu antrenorul cu care se culca Katherine Frank.
Nu era în oraş când a dispărut Lauren.
Nici acum nu e. Nu e complice.
- Iar ea nu e suspectă. - Să nu ne grăbim.
Fii atent.
Ce avem aici? Asigurare pentru răpire şi răscumpărare...
A scos o poliţă pentru răpire pentru întreaga familie.
Şi ce? O răpeşte pe Lauren,
lucrurile nu ies bine, tot încearcă să primească banii...
Telefonul victimei a trimis acele mesaje,
iar telefonul încă e în casă.
Mesajele pentru răscumpărare au fost trimise de pe telefonul lui Lauren.
E încă în casă.
Da, în partea de est a casei, mai exact.
Sună-mă când ajungi acolo, Booth, şi-ţi spun unde să-l găseşti.
Am nevoie de telefon să văd şi ce alte informaţii mai conţine.
Suntem pe drum. Te sunăm când ajungem acolo.
Am ajuns, Angela.
- Ce face, Steven? - Ce se întâmplă, agent Booth?
- Lăsaţi-mă să-mi fac treaba. - Folosesc Reverse 911
să deschid telefonul aşa că fiţi atenţi la el.
Bones, ascultă soneria telefonului.
Pe hol, Booth!
- L-ai găsit? - L-am găsit, Booth!
Ăsta e echipamentul tău?
- Da. - Acela e telefonul lui Lauren.
Nu ştiam că e acolo.
Nu te uita aşa la mine.
Ştim că tu şi antrenorul tău aveaţi o aventură.
Conform contractului prenupţial, dacă ai o aventură,
soţul tău divorţează şi rămâi fără bani. Corect?
Şi de ce mă face asta suspectă de crimă?
Vorbeşti serios?
Lauren vine acasă şi te vede făcând sex cu antrenorul,
dacă i-a spus tatălui ei, ajungi să locuieşti în maşină.
Dar dacă poţi scăpa de Lauren, atunci ar interveni poliţa de răpire...
- Steven a cumpărat-o. - E pe numele tău.
Din cauza taxelor.
Steven încearcă mereu să ascundă banii.
Cum ai făcut-o? Cum a murit? Asta făcea mereu parte din plan?
Poate că nu mă înţelegeam cu ea, dar nu i-aş fi putut face rău lui Lauren.
Cred că trebuia s-o ucizi, pentru că poliţa se aplica oricum,
iar Lauren fiind moartă, nu ar fi niciun martor.
Am încercat să ajut. Dar până aici.
- Îmi vreau avocatul. - Bun, pentru că vei avea nevoie.
Telefonul lui Lauren a fost folosit să trimită mesajele.
- Mama vitregă le-a trimis. - Putea fi oricine.
Telefonul era setat să se aprindă singur,
să trimită mesajul, apoi să se închidă imediat ca să nu-l găsim.
E mult prea avansat pentru Katherine.
E singura din casa care nu are un computer, nu?
Ce sunt astea?
Mesaje ce aşteaptă să fie trimise.
Sunt toate codate cu software-ul lui Steven Frank.
L-ai putea suna.
Nu ne va ajuta de data asta.
- Crede că-i închidem soţia. - Sau...
e implicat pentru că Katherine l-a convins
că Lauren le stătea în calea căsătoriei lor.
Stai. Crezi că el şi Katherine...?
E oribil.
Avem de-a face cu crimă şi răpire.
Asta e destul de oribil de obicei.
Are sens să fie tatăl şi mama vitregă.
Erau amândoi în casă. Aveau acces la telefon...
El nu cooperează.
Bones... legat de bani...
Nu-ţi face griji, Booth. O să depun eu cecul.
Nu, nu e vorba de asta...
Dacă banii sunt ai amândurora,
chiar ai amândurora, am un cuvânt de zis la cum să fie cheltuiţi?
Desigur.
Atunci aş vrea să le dăm cecul lui Hodgins şi Angelei.
Fratelui lui Hodgins, ca să rămână acolo unde e.
- Dacă nu vrei să... - Desigur.
O putem face împreună, ca...
- Am pus plăcintă pe pantaloni. - Îţi permiţi o nouă pereche.
Îmi pare rău, dacă aş fi fost aici, mi-aş fi dat seama mai devreme.
Era oxid de fier prins în osteon ca şi în canaliculi.
- E oxid roşu. - Rugină.
Obiectul folosit la îndepărtarea degetului era ruginit.
Erau şi particule organice. Încerc să le identific acum.
Nu cred că am suficient.
Partea secţionată a degetului e murdară,
aşa că ar trebui să ai destul acolo.
Şi eu voi verifica ADN-ul a orice ai găsi.
Vreo veste de la cărăbuşii
pe care i-ai folosit să îndepărtezi ţesutul de pe oase?
Curând.
Doar...
Nu i-am putut măcina după ce m-am întors de la fratele meu.
- E aşa aiurea, ştiu... - Dr. Hodgins, vrei să facă asta dl Fisher?
Nu, sunt ai mei.
O să am rezultatele curând.
Cred că înţeleg urmele de ferăstrău
găsite pe ulnă şi pe C7.
N-au făcut daune serioase.
Toate sunt postmortem, după ce ea a murit.
Cred că ucigaşul a vrut s-o dezmembreze pe Lauren ca să scape de cadavru.
De aceea i-a distrus dinţii.
Să-i ascundă identitatea.
Dar doar o parte din dinţi. Nu suficient.
A fost întrerupt. A ezitat.
- Dacă aflăm cine l-a întrerupt... - Nu.
Ezitarea ar arăta semne că a început şi s-a oprit.
- Astea doar se opresc. - I se făcuse tetanos.
Când am văzut rugina găsită de dr. Hodgins am testat osteonul.
- Tetanosul n-ar ucide-o. - Nu, dar i-a făcut rău.
Era o tulpină virulentă, rapidă, pentru că altceva
a infectat-o, în afară de rugină.
Probabil avea febră mare, tensiune, spasme...
Asta l-ar speria pe un răpitor care face asta pentru prima dată.
Cred că a încercat s-o ajute. Uite ce ne-au dat cărăbuşii.
Penicilină. E o cantitate enormă pentru cineva.
- Ar face un atac de apoplexie. - Conform dosarelor ei medicale,
era alergică la penicilină.
Atunci cantitatea aceea ar fi ucis-o.
Dar era bolnavă, aşa că cine i-a dat penicilina,
nu încerca s-o ucidă, voia s-o salveze.
Urăsc să fiu eu cel optimist
dar o să declar oficial.
A fost un accident. Cine a ucis-o pe Lauren o iubea.
N-a fost un cuţit sau un ferăstrău.
Un fel de cleşte de fier a fost folosit la tăierea degetului.
De aceea osul era strivit.
Cleşte de grădinărit?
Nu, mai mic. Aproape ca unghierele astea.
Şi materialul organic de pe ţesut?
Urme microscopice de fecale. Cam verifică ADN-ul.
Pare să fie unghiera din baia cuiva.
- Nu vreau să-ţi văd baia. - Am colegi de cameră.
Anunţă-mă dacă mai ai nevoie de ceva.
Dr. Hodgins... legat de fratele tău...
- Sunt bine, Fisher. - Nu e adevărat.
Am petrecut un timp la nebuni.
Şi am fost recunoscător pentru asta.
Pentru că uneori e locul potrivit în care să fii.
Sigur, e dureros.
Dar e mai rău când cineva te priveşte
ca şi cum n-ar trebui să fii acolo.
Mereu am simţit c-am făcut ceva greşit
decât... că am o boală.
Ştiu că sună aiurea,
dar trebuie să fii fericit pentru el, că e acolo.
Mai ales acum că te-a găsit.
Crede-mă, tocmai a câştigat la loterie.
Am fost sincer, dar mă simt puţin rău că vorbesc aşa,
aşa că plec acum.
Decodez mesajele trimise.
Merge încet pentru că fiecare a folosit o codare separată.
- Pe ăsta l-am văzut deja. - Nu totul.
Originalul a trecut printr-un filtru Hipstashotz ca să taie din el.
E o poză făcută de ea.
Da, Lauren a făcut cu trei săptămâni
înainte de răpire, dar a fost trimisă azi.
Şi-a înscenat propria răpire. De ce?
Pentru că cel ce plimbă câinele a zis că voia să scape de familia ei.
E obişnuită să aibă bani. Evident, nu lucrează.
Dar tot a avut un complice. Nu s-a îngropat singură.
Cam are rezultatele ADN ale fecalelor din rană.
Sunt ale unui câine. Câinele familiei Franks.
A fost cel care plimbă câinele. Mersi, Hodgins.
Încă ceva, Hodgins. Legat de fratele tău...
- Nu, Booth, e în regulă. - Lasă-mă să termin.
Eu şi Bones am vrea să vă dăm nişte bani.
Ca să vă ajutăm ca fratele tău să rămână acolo unde e.
Până o să aveţi un plan.
Da.
E foarte frumos din partea voastră.
Este. Mulţumesc foarte mult.
Doar că... nu-i pot lua.
- De ce? - O să mă împrumut...
De la o bancă. Ca o persoană normală, cum n-am fost.
Dar aşa e mai practic.
Nu e vorba de a fi practic. E vorba de a fi responsabil.
- Pare a fi mândrie. - Vreau să ştiţi amândoi
că eu şi Bones suntem aici pentru voi dacă aveţi vreodată nevoie de ceva.
- Mulţumesc. - Nu, nu, nu!
Ce s-a întâmplat cu datul mâinii?
- E destul. - Ai grijă de tine.
Trebuie să mă duc după cel care plimbă câinele acum.
Să mergem.
Ai încercai s-o tai, să-i distrugi faţa
ca să nu ştim cine e, dar nu ai putut face asta.
Pentru că o iubeai.
Nu e aşa? Ai spus că voi...
stăteaţi împreună de vorbă?
Aşa aţi plănuit răpirea?
Am testat cleştele folosit la îngrijirea câinilor.
A fost folosit să i se taie degetul lui Lauren.
Ea a făcut asta singură.
A spus că singurul mod de a-şi convine tatăl că a fost răpită.
- Ăsta era planul. - Planul?
Dar a fost un plan prost, pentru că vei fi acuzat de crimă.
Nu sunt un criminal.
Degetul i s-a infectat,
nu m-a lăsat s-o duc la spital,
aşa că am mers la veterinar unde lucrez şi am luat nişte antibiotice.
- Penicilină. - Da, am luat ce e mai bun.
Era alergică la penicilină.
Nu ştiam asta. Jur.
Urma... să fugim împreună.
Nu, voia să fugă cu altcineva.
Îţi înscena ţie răpirea.
Am decodat ultimul mesaj pe care urma să-l trimită telefonul ei.
Era pentru poliţie, spunându-le unde să te găsească.
A spus că mă iubeşte.
I-am spus că n-avem nevoie de bani.
Am o slujbă bună.
Încercam s-o ajut.
Stai. Nu înţeleg.
Dr. Rozran a sunat, a spus că Jeffrey a dispărut.
Crede că Jeffrey a auzit că e mutat
în altă instituţie şi asta l-a dat peste cap.
Lasă doctorul şi cei de acolo să-l găsească. Ei au experienţă.
Da, dar Rozran a spus că merge doar
în câteva locuri, aşa că...
Angie, ai spus că acum am ocazia să-l iubesc.
Asta fac.
Doctorul va fi acolo dacă am nevoie de el.
Sună-mă când îl găseşti.
Pentru contul nostru comun.
Mi-au dat să aleg între apusuri din lumea largă sau...
"The Simpsons"?
Ce vrei să faci cu banii?
Vine Superball-ul şi ai vrut dintotdeauna să mergi.
"Super Bowl." E Super Bowl, nu Superball.
E prea târziu acum la meciuri
pentru bilete de avion şi hoteluri.
Ar costa cât tot cecul.
Nu am nimic împotrivă. Ai fost un bărbat bun.
Mă gândeam la altceva...
să-l punem să lucreze pentru noi.
- Să-l investim. - Da!
- Sunt impresionată, Booth. - Mi-a venit o idee bună.
"Proiectul Războinicul Rănit. Dăm putere răniţilor şi familiilor lor."
Da, e greu să mergi înainte după ce ai fost rănit în misiune şi vii acasă.
Şi pentru familii la fel. Cred că e o investiţie bună, nu?
Da.
Se pare că te pricepi la bani, Booth.
Noroc. Mersi, Bones.
Jeffrey?
Jeffrey.
- Ţi-am adus o jachetă. - Nu, nu!
Nu! Nu, tu ai fost!
Tu vrei să mă trimiţi departe!
A fost o neînţelegere. Vreau să te duc înapoi.
Eşti de la Federaţie.
Tu eşti cel care creează staticul care...
O să te duc acasă la tine.
Şi nu va trebui să pleci niciodată de acolo.
- Promit. - Nu.
- N-o să am încredere într-un agent. - Corect.
Da, n-ai avea niciodată încredere într-un agent.
Dar poţi avea încredere în fratele tău.
Eu... sunt fratele tău, Jeffrey.
Sunt Jack Hodgins.
Îţi aminteşti de mama şi de tata?
Dr. Rozran a spus că încă ai o fotografie cu ei în camera ta.
Şi eu am una. Vezi?
Sunt ei.
Şi acolo sunt eu.
N-am ştiut niciodată,
dar cred că te-am căutat toată viaţa mea.
Ca să întregesc poza.
În sfârşit pot vedea dincolo de statică, Jeffrey, ca tine.
Lasă-mă să te duc înapoi.
Promit că nu va mai trebui să-ţi părăseşti casa.
Niciodată.
De aceea...
cunoşti aşa bine "20.000 de leghe sub mări"?
Ţi-a citit-o şi ţie?
Da.
În fiecare noapte.
Aşa cum probabil ţi-a citit şi ţie.
"În anul 1866
s-a petrecut o întâmplare ciudată."
"Un fenomen nelămurit şi neînţeles,
pe care fără îndoială că nimeni nu l-a uitat."
"Dacă lăsăm la o parte zvonurile...
"...care-i nelinişteau pe locuitorii porturilor
"şi frământau opinia publică de pe întregul glob trebuie să spunem
că întâmplarea aceea i-a tulburat îndeosebi pe marinari."
Traducerea şi adaptarea: Relic @ Titrări Team
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania