Terrence, ce naiba faci? Ţi-am spus că aluminiul e de aruncat.
- Uite ce mare e. - Abia valorează 15 dolari.
Dacă vrei să faci bani adunând metale vechi,
rămâi la oţel, cupru sau alamă.
- Ştii ce sunt astea, nu? - Du-te naiba.
Mai încet! Ultimul lucru de care avem nevoie e poliţia.
Am găsit ceva în grămada asta de gunoi.
Îţi spun, chestiile bune
sunt îngropate în pereţi. Cablurile de cupru, instalaţia.
Nu cred că e un zid, dar sigur e îngropat.
Omule, străluceşte. Poate fi aur.
- Am mai mult aur în dinţii mei. - E o brăţară, dar e blocată.
Cu siguranţă e aur.
Dar miroase puţin ciudat de la mână.
Nu.
Deja m-am hotărât. Absolut deloc.
Refuz să dau curs numitorului comun josnic,
mai ales unul ce se bazează doar pe un gând imbecil minimalist.
Dar mulţumesc de telefon.
- Cei de la telemarket? - Nu. Agenta mea de publicitate.
Vrea să îmi fac cont de Twitter să ajut la promovarea vânzărilor cărţilor mele.
- Îţi vine să crezi? - De fapt, ştii ce?
Da, ai mulţi fani.
E un mod bun de interacţiona cu el.
- Interacţionez prin cărţile mele. - Da, dar îţi ia ani să le scrii.
Asta le dă fanilor o şansă să interacţioneze cu tine până iese următoarea.
Cum spun ceva esenţial în 140 de caractere sau mai puţin?
Nu cred că tweet-urile se vor a fi profunde sau ceva de genul,
asta dacă nu sunt noutăţi despre Flyers.
E vorba de viaţă şi moarte. Booth.
Un cadavru a fost găsit într-o librărie la sud est în D.C.
Librăriile, spre deosebire de Twitter, sunt centre de adevăr, gând critic complex.
E abandonată.
- Asta nu-mi ajută argumentul. - Scuze.
Îngropată într-o grămadă de cărţi în secţiunea de întrajutorare.
Cu siguranţă nu aşa aş vrea să mor.
- Asta mi se pare destul de tragic. - Moartea e o tragedie.
Nu vorbesc despre victimă.
Mă refer la faptul că asta e ce a rămas dintr-o librărie.
Ştiu. Obişnuiam să petrec ore în şir în locuri ca ăsta,
răsfoind pagină după pagină, căutând lectura perfectă.
Şi acel miros proaspăt de carte nouă. Un e-book nu are asta.
Da, cui nu-i place să miroasă o carte bună.
Presupun că toţi vreţi să vă întoarceţi la a veni pe cal la muncă.
Hai să trecem la treabă. Ce avem?
Unghiile rupte sugerează că a ripostat.
Forma ovală a pelvisului arată că victima era femeie.
- Agresiune sexuală? - E imposibil de zis...
- Până nu ajungem în laborator. - După sutura craniană,
victima pare să aibă până în 25 de ani.
Proiecţia oaselor nazale sugerează că e caucaziană.
Toată lumea să facă un pas în spate.
- De ce? Ce ai găsit acolo? - Da.
Gândacofilul rar ne avertizează, aşa că aş asculta ce zice.
Da, e înfricoşător, dar şi puţin genial.
O să ne dai vreo informaţie, dr. Hodgins, sau doar adjective?
Pânza aparţine Loxosceles reclusa, cunoscut
şi ca păianjenul pustnic maro.
Nu sunt mare fan păienjeni,
aşa că ce-ar fi să strângem ca să plecăm de aici?
Partea genială e că, după ouă
şi pânză, victima a murit cam acum şapte zile.
- Şi partea înfricoşătoare? - Pot fi destul de mortali.
Am văzut o muşcătură a lor care a cauzat necroză până la os.
Cui îi pasă de asta? Pune păianjenul în container,
sigilează-l ca să ne trezim cu neocro pe noi.
Necroză şi n-ar fi pe noi, ar fi în noi pentru că e...
Sunt de acord cu agentul Booth aici. Să luăm o bombă de insecte sau ceva?
Nu, nu. Păianjenul e probă.
Uite-l.
L-am prins.
Doamne. Cred că e singurul.
Împachetează victima şi întoarce-te la laborator.
- Tehnicienii pot verifica ce rămâne. - Doamne.
- Ce? Te-a înţepat? - Nu, e vorba de cartea mea.
Era în secţiunea de lichidări.
Traducerea şi adaptarea: Relic @ Titrări Team
BONES Sezonul 10 - Episodul 12
Până ce oasele vor fi curăţate,
va fi imposibil să separăm toate leziunile de dinainte şi după moarte.
Să nu crezi că ţesutul va ajuta la reconstrucţia facială.
Până acum, tot ce am sunt şase pistrui şi o aluniţă.
Asta e de mare ajutor.
Am creat un nou algoritm
ce aplică locaţia aluniţelor, pistruilor
şi alţi markeri faciali distinctivi
şi le compară cu baza de date a Persoanelor Dispărute.
La fel cu cartografierea constelaţiilor, dar pe faţă. E super.
Da, dacă aluniţa asta poate fi Polaris a noastră,
atunci ar trebui să putem naviga spre o identificare.
Dră Warren, te-am avertizat.
Pe platformă, telefoanele noastre sunt închise.
- De ce faci supoziţii? Sunt nevinovată. - Era telefonul meu.
De fapt, tocmai am trimis primul tweet.
Scuze.
Eşti pe Twitter?
- Nu pare genul tău. - Booth şi agenta mea de vânzări
cred că ar ajuta la creşterea numărului meu de fani,
sper să dobândesc perspective antropologice în comportamentul sociologic online
şi cum distruge relaţiile interpersonale.
Cu siguranţă te voi urmări.
Scumpo, primul tău tweet
a fost un link spre un articol despre "Identificarea victimelor
şi provocarea trăsăturilor morfoscopice"?
- Da. - Dr. Brennan, trebuie să fii concisă.
Un articol de 200 de pagini... nu e concis, nimic nu e concis la asta.
E distractiv, dar avem o crimă de rezolvat
ce necesită mai mult de 140 de caractere.
Grozav. Am identitatea.
Victima e Mia Ferrara,
22 de ani, dispariţia i-a fost raportată de prietenul ei duminica trecută.
Am luat acea brăţară ca să sărbătoresc că Mia a intrat în United Teaching Fellows.
Absolvenţi de facultate ce predau în districte şcolare neperformante.
Un fel de Corpul Păcii al generaţiei mele.
Mia a petrecut mult timp în cartiere dure?
Nu-i păsa. A văzut-o ca pe o şansă să ajute copiii.
Avem probe ce sugerează că Mia a murit acum o săptămână.
Îţi aminteşti s-o fi văzut-o vinerea trecută?
La micul dejun, dar a trebuit să plec
în turneu la unele cafenele în Virginia în weekend.
- Da. - Sunt muzician.
Muzician. N-ai încercat s-o suni în weekend?
Sigur, dar n-a răspuns. Uneori se supăra când plecam în turneu.
Când am ajuns acasă, mi-am dat seama
că n-a fost în apartament tot weekendul...
...atunci am sunt la poliţie.
Frumos loc pentru o profesoară şi un muzician.
Mia are un fond fiduciar.
- Se pare că te vei muta acum. - Va părea ciudat, dar...
a pus locuinţa pe numele amândurora.
Asta sună puţin ciudat.
Cere orice ai nevoie.
Vreau să aflu cine i-a făcut asta lui Mia mai mult decât voi.
Caroline, ce e? Tocmai plecam.
Am prins cazul profesoarei, cher.
Vreau să fii foarte atent cu el.
Mereu sunt. Nu-ţi stă în fire să te îndoieşti de asta.
Îmi pare rău, cher, dar se întâmplă
să fiu în consiliul United Teaching Fellows.
Oamenii aceştia fac munca Domnului în comunităţi.
Dacă se află că e prea periculos, întregul program poate suferi.
Nu, copiii pe care-i poate ajuta... asta doar mă înfurie.
N-o să las un psihopat să distrugă toate astea.
De asta mă gâdil când te văd, Seeley Booth.
Am vorbit cu directorul şcolii să mă asigur că ştiu că veniţi.
Ăsta e numele ei şi numele celuilalt profesor UTF cu care lucra victima.
- Mersi. - N-am avut nimic în copilărie, cher.
Nimeni n-ar trebui să lupte ca mine pentru o educaţie decentă.
Şi uite cum ai ajuns.
Nu-ţi face griji. Mă ocup eu de tot.
Am încredere în tine.
Nu-ţi face griji.
Deja au sunat doi reporteri
cu întrebări legate de cât de periculoasă e şcoala.
Uneori cred că le place să-i sperie de moarte pe oameni.
Vestea bună e că nu văd nimic online deocamdată.
Dar am început s-o urmăresc pe dr. B pe Twitter.
E bine, nu? Spune-le prietenilor tăi.
- Ai prieteni, nu? - E amuzant.
Am auzit că personajul Andy Lister din cărţile ei... se bazează pe tine.
Aşa e, ai auzit bine, prietene.
Atunci de ce a făcut sex cu dr. Reichs abia în al treilea roman?
Ce fel de bărbat adevărat aşteaptă aşa mult?
Despre ce vorbeşti?
Situaţia lor era complicată.
Uneori durează până se dezvoltă relaţiile.
James Bond n-ar fi aşteptat până la a treia carte.
Asta e tot ce spun. Oamenii deja scriu despre asta.
Da, dar în a treia carte, trebuie să recunoşti, e destul de impresionant.
Ar trebui să scrii despre asta.
Cred. Am citit cărţile în principiu pentru scenele de crimă.
Atunci de ce ai adus vorba despre asta?
- E un mod de a trece timpul. - Continuă să scrii acolo.
Ultimele date arată că SUA e pe locul 14 la educaţia din sistemul public.
Dar am depăşit Slovacia, asta înseamnă ceva.
Asta e ceva ce nu vezi zi de zi.
Hai, puneţi maşina jos.
Vă rog. Nu glumesc.
Nu vreau să intre cineva în belele dacă nu e nevoie.
Da. Du-te! Du-te!
Voi trebuie să fiţi domnii de la FBI.
Agent special FBI Seeley Booth. El e agentul Aubrey.
Shane Gentry. Mi s-a spus că veniţi.
- Bun venit la Liceul South Grant. - Grozav. Mulţumim.
- Vrei să te ajutăm? - Nu.
Nu, de obicei o lasă pe peluză.
Îmi place să cred că aşa ne împrietenim.
Un grup mic de copii sunt în clasa a noua la mine.
Pentru că ce mod mai bun de a te împrieteni e decât încurajarea activităţii ilegale?
Mai bine farse decât bande.
Te-aş crede dacă nu am fi aici din cauza uciderii Miei Ferrara.
Nu presupune că aceşti copii sunt ucigaşi doar pentru că sunt săraci.
Devine o profeţie autoîmplinită.
Atunci se luau şi de ea?
Mia? Nu, nimeni nu se ia de Mia.
- Ne arăţi unde preda? - Da.
Agent Booth, agent Aubrey, ea e directoarea noastră, Anne Franklin.
Am vorbit cu Caroline la telefon. Mi-e prietenă.
Asta e oribil. Toţi suntem devastaţi.
Trebuie să ştim dacă Mia avea probleme cu cineva de aici de la şcoală.
- Nu doar părinţi. Profesori, elevi. - Nu.
Dacă ar fi avut, m-aş fi asigurat că nu se va mai întâmpla niciodată.
- A fost cineva concediat să îi ia ea locul? - Nu.
Profesorii UTF nu ocupă locuri ale membrilor şcolii.
Suntem suplinitori.
Ceilalţi membri ai şcolii sunt suprasolicitaţi
şi plătiţi prea puţin, aşa că oamenii ca Mia şi Shane sunt o binecuvântare.
De când au venit, notele la teste au crescut peste tot.
Mia avea 23%, Shane peste 40.
Îşi aminteşte vreunul s-o fi văzut-o pe Mia
vineri după amiază pe la 4:00?
Era o zi de teste locale pentru clasele a noua. A trebuit să supraveghez totul.
Şi n-am văzut-o. Comparam testele date de clasa mea.
Ţigări, gumă.
Sigur a confiscat astea de la elevi.
Cine e "M.M."?
Probabil Marcellus Miller. E la ora ei.
Unul din starurile ei.
Nimeni nu îl credea capabil în afară de Mia.
Era un exemplu pentru clasa ei.
"187, târfă."
E codul poliţiei pentru omucidere.
N-aş vrea acel exemplu.
Keith, stai să înţeleg.
Eşti tutorele legal al lui Marcellus, corect?
Da, exact. Aşa că nu încercaţi nimic.
Fratele meu e un copil bun, aţi înţeles?
Marcellus, numele meu e Caroline Julian.
Sunt de la Departamentul de Justiţie.
Trebuie să-ţi punem câteva întrebări despre profesoara ta, Mia Ferrara.
E moartă, nu?
- Da. - Stai, stai.
Înţeleg unde bateţi cu asta. De ce îl urmăriţi pe Cellus?
De ce? Pentru că niciun alt copil nu a scris ameninţări cu moartea profesorului lor.
A fost doar o glumă.
Dar nu pentru ea, unui alt tip din clasă.
Eu şi dra Ferrara ne înţelegeam.
Şi nu făceai probleme la ora ei?
La început da. Asta... pentru că eram frustrat.
- Mă simţeam ca un prost. - Şi fratele meu nu e prost.
Aşa cum i-am spus la conferinţa aia, nicio târfă n-o să mă facă să...
Nu foloseşti un asemenea limbaj aici, ai înţeles?
Încearcă doar să aibă grijă de mine.
Suntem singuri deja de trei ani. Nu vorbeşte serios.
E posibil să te fi enervat
dar profesoara ta te-a făcut să te simţi prost.
Încerca doar să mă ajute. Mă medita dacă ceream.
Spunea că, dacă continui să fiu mai bun, mă ajută să intru la facultate.
N-am avut niciodată o asemenea profesoară, omule.
Nu e niciun profesor la acea şcoală nu m-a ajutat să intru la facultate.
Poate pentru că atunci când ai mers la acea şcoală, aduceai arme.
Şcoala te-a pus să faci asta?
O să dai vina pe alţi oameni de fiecare eşec, Keith?
Cellus, continuă.
Spune-le ce au nevoie ca să plecăm de aici.
Unde erai vinerea trecută după şcoală?
Am fost s-o văd pe dra Ferrara.
Ca să mă ajute.
A refuzat, şi asta e prima dată când se întâmplă, aşa că am mers acasă.
Atunci ai văzut-o pentru ultima dată?
Da, apoi mi-a spus că se va revanşa faţă de mine.
Urma să mă ajute lunea.
Era singura profesoară care credea că mă pot descurca mai bine.
Da.
Pantofii victimei şi hainele
au particule de polietilen şi polistiren pe ele.
Stiren? Polistiren?
Da, polistiren şi plastic.
Am găsit şi urme din următoarele
bromat de potasiu, nitrat de sodiu,
acid benzoic, metilciclopropen...
practic toate componentele de conservare a mâncării delicioase de bufet.
La un moment dat a fost băgată într-un tomberon?
Aşa se pare. Acum fii atentă.
Am putut recupera ţesut şi de pe interiorul pantofului ei.
Culoarea roşu-vineţie sugerează că era lividitate pe gleznele ei.
- Sângele se strângea în picioare? - Da, în timpul congestiei.
Ceea ce înseamnă că, dacă victima a fost ucisă,
a fost ţinută în picioare între patru şi opt ore.
Eu cred c-a fost ţinută într-un loc semi-public.
De ce public?
Am analizat substanţa în care a fost băgată.
Era un cocktail de etanol, izopropol,
cloro-obenzilfenol, hidroxid de potasium.
- Dezinfectant. - Da.
Criminalul încerca să mascheze mirosul cadavrului.
Probabil cadavrul a fost lângă un loc semi-public.
Şi în ceva destul de înalt ca să-l ţină în picioare.
De ce nu pot testele astea să ne dea numele şi adresa criminalului?
Da.
Cazierele tuturor care au o legătură cu şcoala...
elevi, profesori, părinţi, angajaţi...
Deja le avem.
Chiar nu ai încredere că vom finaliza asta, nu?
Doar încerc să ajut, cher.
Marcellus a spus că victima părea nervoasă din cauza a ceva.
I-am verificat tranzacţiile bancare, abonamentul de autobuz, telefonul.
Nu a folosit nimic după ora 16 în acea după amiază.
Nu cred c-a părăsit campusul.
A fost ucisă la şcoală. Exact ce mă rugam să evit.
Doar pentru că o persoană e vinovată nu înseamnă că toţi sunt.
Chiar crezi în asta, nu?
Dulce. Stupid, dar dulce.
Aubrey verifică ceilalţi copii şi angajaţi ai şcolii.
Chiar şi copiii cu caziere au alibiuri.
- În afară de Keith şi Marcellus. - În afară de Keith şi Marcellus.
Trebuie să le fie foarte greu să aibă grijă de ei.
Keith are doar 19 ani, lobul frontal nu e complet dezvoltat,
aşa că judecata sa nu e de încredere.
Din păcate, asta nu e o apărare. Nu înţeleg.
Când eu mergeam la şcoală, era un loc sigur. Sigur.
Unii sociologi spun că e un venit inegal,
unii spun că e sistemul de ajutor social, unii dau vina pe declinul familiei,
standarde mai joase.
Nu voiam un răspuns.
E bine, pentru că nu cred că există unul.
Desigur.
Sunt mândră să spun că am zece oameni care mă urmăresc pe Twitter.
Zece, e foarte rău.
Probabil doar stagiarii te urmăresc.
Ai nevoie de sute, mii.
Trimit articole fascinante care cred că le-ar plăcea oamenilor.
Exact. Fascinante.
M-am uitat la contul tău de Twitter.
Postai articole despre boli osoase la oamenii peşterilor.
- Hominidae din Miocen, nu ai peşterilor. - Scuze. Asta da, e interesant.
Ar trebui s-o întrebi pe noua stagiară din laborator.
- Pare genul tweety. - E în regulă.
Nu. Vrei să fii cea mai bună.
Cum poţi fi cea mai bună cu zece care te urmăresc? Ar trebui s-o întrebi.
Ce, mai ai un om al peşterilor care te urmăreşte?
Sunt fracturi prin avulsie pe capetele humerale drept şi stâng.
E ceva ce pot folosi acolo?
Nu încă, dar ar trebui să mă întorc în laborator.
Sigur. Un prânz rapid împreună e mai bine decât deloc.
Zece e destul de patetic.
E mai bine decât nimic.
Cloroza şi fisurile postmortem
la coaste şi scapula par să arate
că victima a fost băgată într-un spaţiu mic.
După evaluarea lividităţii făcută de Cam,
a fost închisă într-o poziţie verticală.
Aşa că trebuie să mai fie şi alte răni corespondente.
Dră Warren, am doar zece persoane care mă urmăresc pe Twitter.
- Ceea ce e exasperant. - Îmi imaginez.
Sunt obişnuită să domin orice domeniu în care sunt, aşa că am nevoie de ajutor.
Acum eu sunt mentorul.
Mai întâi, nu îţi mai eticheta mesajele
"tweet 1," "tweet 2," "tweet 3."
- E o strategie de organizare. - Fără cuvinte polisilabice.
- Fii relaxată. - Nu pot schimba titlul articolelor.
Da, articolele. Să nu încep să vorbesc despre ele.
Vrei să ai o legătură cu oamenii la un nivel personal.
Poftim, scoate telefonul.
Nu poţi fotografia probele.
Compromite o investigaţie în curs.
Nu fac asta. Pari fericită că eşti tu.
Deşi expresiile noastre faciale sunt puţin ciudate,
trebuie să recunosc că e amuzant.
Arta selfie-urilor.
"Rezolv crime şi fac liste.
#TuCeAiFăcutAzi."
Ai postat cumva asta pe contul meu?
Da, şi ţi-a dat retweet. Pregăteşte-te să fii o senzaţie pe Twitter.
Nu ştiu dacă au legătură,
dar am observat şi aceste fracturi postmortem
în formă de mustaţă pe parietal.
Ştiu ce e.
E un cârlig standard din vestiarul unui liceu.
Capul victimei a fost împins în el.
Stai, de unde ştiai asta?
Pentru că în liceu am fost băgată în vestiar de mai multe ori.
Aşa se explică şi leziunile la umărul victimei.
Înainte să-i spun lui Booth despre asta, chiar crezi
că strategia ta de a ne fotografia...
De a face un selfie.
Şi da, cred. Verifică-ţi telefonul.
Am 98 de oameni care mă urmăresc!
Acum am ajuns la 103!
Păcat că ar pune în pericol cazul, altfel aş selfie cu craniul.
E un substantiv, dr. Brennan, nu un verb.
Îi spun lui Booth despre vestiar.
105!
Caută.
Am făcut un selfie cu un schelet la mine în birou.
I-am pus braţele în jurul meu. "#CiudatDeAmuzant."
Va trebui să lucrezi la expresii.
E o pierdere groaznică.
- Profesorii buni sunt rari. - Mia însemna mult pentru elevii ei.
- Vom afla ce i s-a întâmplat. - Bun băiat!
- Îţi miroase a ceva? - Avem ceva aici.
- Se pare că am găsit ceva. - Îţi miroase a ceva?
Poţi deschide vestiarul ăsta?
Hai, hai.
Vestiarul ăsta nu e momentan... al nimănui.
Sunt urme de sânge în interior.
Mărimea vestiarului corespunde cu leziunile ei postmortem.
A fost băgată acolo până ce criminalul a putut s-o mute.
Holul ăsta a fost închis pentru că podeaua urma să fie dată cu ceară mai târziu.
Ce se întâmplă aici?
Înapoi!
Chiar acolo. FBI, da? Nu mergi nicăieri.
Eu şi câinele mele adjunct avem câteva întrebări pentru tine.
Hai să ne uităm la cazierul tău aici, da?
Întâi, ştim că ai minţit legat de numele tău când ai aplicat pentru o slujbă la şcoală.
Eşti Steven Brady, nu Paul Garnett.
Apoi mai e acuzaţia de posesie,
posesie cu intenţie de distribuţie, ultraj, atacarea unui ofiţer...
asta nu e niciodată preferată aici.
Bine, recunosc. Dar nu e uşor să găseşti o slujbă.
M-am gândit că acum trăiesc o viaţă bună.
- Cine vrea să-mi ştie trecutul? - O viaţă bună?
Câinele a mirosit parfumul de cadavru pe tine şi ai început să fugi.
Mă temeam că va mirosi droguri pe mine.
E o scuză grozavă, dar nu aveai asupra ta, Paul.
Pe mâini, pe haine.
Eu şi dra Ferrara prindeam copiii folosind droguri în parcare.
Dar în loc să-i raportăm, îi punea să facă diverse sarcini,
le dădea o altă şansă ca să nu aibă cazier.
Îmi doresc să fi făcut cineva asta pentru mine.
Dar cum explici sângele găsit pe căruciorul de transport?
Despre ce vorbeşti?
Mia a fost mutată din vestiar folosind căruciorul.
Avem probe pe cadavru şi în cărucior.
Oricine putea lua căruciorul. Nu e ca şi cum ar fi închis.
Dra Ferrara mi-a dat asta. De ziua mea.
A spus c-am ajutat-o să înţeleagă copiii.
De ce i-aş face rău cuiva care credea în mine?
Dră Warren, ai noutăţi?
Da, ai ajuns să fii urmărită de 1023 de oameni.
Cu statutul tău de persoană publică şi expertiza mea de Twitter,
cred că poţi construi un imperiu online.
De fapt, mă refeream la noutăţi legate de caz.
Dar veştile tale despre Twitter mi se pare #CiudatDePalpitant.
Frumos.
Am găsit şi fracturi subtile la vertebra cervicală VI.
De acord.
E interesant că leziunea e distinctă pentru lamina osoasă.
Legătura dintre trunchi şi procesul spinos.
Da. Vezi cum ambele secţiuni anterioară
şi posterioară ale laminei prezintă fisuri?
O forţă puternică a comprimat părţile arcăi neuronale?
Aş spune că e strangulare, dar hioidul e intact.
Când victima e strangulată punându-se presiune pe vertebrele cervicale joase,
hioidul de obicei nu se fracturează.
Super. În sfârşit avem cauza morţii.
Selfie de sărbătorire?
#PoţiFugiDarNuTePoţiAscunde.
Nu şi tu, pentru Dumnezeu.
Ce am făcut? Şi nu te furişa în spatele meu.
De ce scrii pe Twitter şi nu lucrezi la cazul meu?
Lucrez la caz. Ştiu că victima avea cont de Twitter.
- Şi? - Nu scria aşa mult.
Acum o plac şi mai mult.
Majoritatea pe care-i urmărea erau elevii ei.
Folosea mediul online ca mod de a ţine pasul cu ei.
Pentru că nu era un dinozaur.
Se pare că Marcellus avea dreptate despre cât de supărată era înainte să moară.
Ăsta e ultimul ei mesaj.
"Nasol să te înşeli în privinţa cuiva. #InimăFrântă."
- Crezi că vorbea de unul din elevi? - N-am idee.
Angela îi verifică computerul Miei. Poate va găsi ceva
ce ne va spune despre cine vorbea Mia.
- #ÎmiDatoreziScuze. - În visele tale, Hashtag.
Ce ai găsit pe computerul victimei?
90% din ce era pe computerul ei de acasă
era dedicat şcolii, mai mult urmărea progresul elevilor ei.
Folosea spreadsheet-urile şi metrica asta.
Era cu adevărat dedicată.
Era aproape obsedată. După ce m-am uitat la e-mailuri,
era clar că nu mai ţinea legătura cu vechii ei prieteni
şi chiar anula planurile cu prietenul ei.
Să fii o profesoară bună îţi poate lua destul de mult timp.
Ziua lor nu se termină odată cu şcoala.
Mai e un lucru interesant,
istoricul browserului ei era curăţat zilnic la aceeaşi oră.
- Încerca să ascundă ceva? - Nu, nu ea.
Se întâmpla asta când ea era la şcoală.
Era iubitul ei şi îşi ascundea urmele.
Am folosit programul ăsta de clonare să recuperez istoricul browserului.
O înşela.
Da, cu mai multe femei.
Ce e mai rău e că am găsit un e-mail spre contul lui Hunter
spunând că au fost anulate concertele sale.
Era în oraş când ea a fost ucisă.
Da.
Ne-ai minţit, Hunter.
- Concertul tău a fost anulat. - Pot explica.
Ai fost văzut la şcoală în ziua în care Mia a fost ucisă.
Da, dar n-am ucis-o. Încercam s-o găsim.
Nu era prea greu, pentru că i-ai raportat dispariţia după două zile.
Ştiu că nu arată bine, dar m-am gândit că mă evita pentru că era supărată.
- Supărată din cauza asta. - Profilul tău DC Hook Up.
Apropo, în niciun caz nu ai 1,85m.
- Nu voiai ca Mia să-ţi strice viaţa socială. -N-am ucis-o.
Ştii ce cred că s-a întâmplat? Cred c-ai mers la şcoală
şi Mia te-a confruntat legat de flirturile tale.
- Flirturi? - E un cuvânt.
- V-aţi certat... - Jur că nu.
Lucrurile au scăpat de sub control, ţi-ai ieşit din fire şi ai strangulat-o.
Nu aveam cum. Eram cu o altă fată la un bar.
Când Mia m-a lăsat şi concertul a fost anulat, aveam nevoie să mă cuplez cu cineva.
Poate cineva de la bar să-ţi verifice povestea?
Da.
Fata.
Am numărul ei.
Întrebaţi-o.
Aţi sunat la Linia Dispari.
Din păcate, persoana care ţi-a dat acest număr
nu voia să mă audă niciodată de tine.
- Ştim că e nasol. - Staţi...
Nu e un alibi bun, Hunter.
Ai găsit ceva pertinent pentru caz?
Am găsit o incizie remodelată pe falanga proximă
de la doi la cinci la mâna dreaptă.
Asta s-a întâmplat din cauza unei răni profunde la degete.
Gradul de vindecare arată că a avut loc acum cinci săptămâni.
De acord.
Mă gândeam că cel care a înjunghiat-o pe Mia atunci s-a întors
să termine.
Nu distrugi probele luând remodelarea?
Nu în cazul ăsta. Ţesutul vindecat
încă nu s-a întărit în osul cortical.
Îndepărtând noua excrescenţă, vom putea
să vedem modelul rănii iniţiale.
- Cât de tare e asta? - Foarte.
Pune-l pe dr. Hodgins să ia probe, apoi ia un mulaj al leziunii
ca să stabilim ce lamă a fost folosită.
Şi foloseşte, te rog, Twitter să le spui celor ce mă urmăresc
despre vindecarea incompletă pe care am îndepărtat-o.
- Vor fi fascinaţi. - Da.
Caroline, conform dosarului medical al Miei,
a avut 28 copci pe patru degete cam acum o lună.
I-a spus doctorului numele sufletului bolnav care a rănit-o?
A spus că s-a tăiat în sticlă, dar Bones spune că rana e făcută de un cuţit.
- Crezi că prietenul a adus un cuţit cu el? - Uită-te aici.
Uite unde era clinica unde a fost tratată.
În acelaşi cartier în care locuiesc Keith şi Marcellus.
Keith are cazier pentru ultraj pentru folosirea unui cuţit.
Speram să fie prietenul.
Acel cartier a trecut prin destule
ca noi să începem să tragem concluzii.
Urmăm pistele pe care le avem. Doar asta putem face.
Eşti un om bun, Seeley Booth.
Sigur nu vrei s-o părăseşti pe frumoasa doctoriţă şi să fugi cu mine?
Dă-mi o zi de gândire.
- Va trebui să-l aduc pe Keith la sediu. - Înţeleg.
După profilul leziunilor
de pe degetele victimei, poţi reconstrui
modelul cuţitului implicat.
Hai să nu mă dotaţi cu superputeri.
Înţepătura de pe a cincea falange marchează capătul lamei.
Leziunea se opreşte la jumătatea osului
degetului arătător.
O distanţă de 6,35 centimetri.
Urmele lamei arată că era zimţată.
Adaug asta acum.
După mulaj, ştim că lăţimea lamei
avea o grosime de 4 mm.
Nu, după striaţii, se pare că ucigaşul a răsucit cuţitul,
ca să pară că e mai lat decât e de fapt.
- Ce om sadic. - Poate.
Dar o rană ca asta poate fi suferită dacă victima a încercat să apuce lama.
Îţi cunoşti bine traumatismele cauzate de obiectele ascuţite.
Trebuie să scriu despre asta pentru dr. B.
O faci pe Brennan să înnebunească.
E mai competitivă ca alţi oameni,
aşa că va vrea să aibă mai mulţi pe Twitter ca oricine altcineva.
- Ce e în neregulă cu asta? - E o pierdere a timpului ei, o distragere
şi contribuie la sfârşitul civilizaţiei noastre.
- Twitter face parte din viaţă, Angela. - Da,
iar viaţa e mai bună când Brennan scrie
despre cel mai promiscuu trib din Timbuktu.
Cine altcineva ar face asta?
Am fost cumva redusă la tăcere?
Folosesc controlul minţii. Nu cred în violenţă.
Terminăm cu cuţitul ăsta? Hodgins a găsit urme
de lubrifiant sintetic în leziune.
Lubrifianţii sunt folosiţi la diverse tipuri de cuţite.
Dacă schimbăm mânerul unui cuţit...
avem arma crimei.
Ţi-am testat cuţitul, Keith.
- Am găsit sânge pe mâner. - M-am tăiat.
- Şi ce? - Nu e grupa ta sanguină.
E B pozitiv, la fel ca a Miei Ferrara.
Da, în fine.
E al ei, dar nu e ce credeţi.
Ştii ce cred? Cred că Mia a venit să-l mediteze pe Marcellus.
N-o voiai acolo, aşa că ai scos cuţitul...
Nu, verificaţi-mi cazierul. N-am fost arestat de trei ani.
Şi am fost cuminte, foarte cuminte...
de când eu şi Marcellus suntem pe cont propriu.
Dar e cuţitul tău, nu?
Da, dar nu e ce credeţi.
- N-am tăiat-o. - Spui că fratele tău a făcut-o?
Cellus? În niciun caz. Nebuna aia...
Femeia aia nebună s-a tăiat.
A luat cuţitul de pe masă şi s-a tăiat.
Crezi că orice jurat din lume ar crede asta, prostule?
E adevărat.
A început să vină pe aici cam acum o lună
pentru că Cellus a lipsit două zile de la şcoală.
Lucrez toată ziua, aşa că a fost prima dată când am auzit de asta.
A început să lipsească de la şcoală pentru că voia şi el să lucreze.
Ura că trebuie să fac eu totul.
Dar aşa cum i-am spus, asta fac fraţii mai mari.
Şi nu voiam să fiu ca tatăl nostru.
- Nu ştiai că are o slujbă? - Nu.
Când a venit dra Ferrara,
atunci a recunoscut.
Dar atunci ea a crezut că l-am forţat eu să lipsească de la şcoală.
Atunci a luat cuţitul de pe masă de lamă,
şi sângera peste tot, spunând că Marcellus era deştept
şi dacă eu... nu-l lăsam să se întoarcă la şcoală,
atunci urma să spună tuturor că eu am atacat-o.
Îmi pare rău, dar era o târfă nebună.
S-a tăiat să te oblige să-l ţii pe Marcellus la şcoală?
Exact. Uite, uite.
Cred că a mers.
Pentru că Cellus n-a mai lipsit nicio zi după asta.
Să spunem că te credem o clipă. Unde erai în ziua în care Mia a murit?
Nu vă pot spune asta.
Dar mi-e martor Dumnezeu,
nu i-am făcut rău acelei femei.
Trebuie să-i spui celuilalt tip, agentul Booth...
fratele meu n-a făcut nimic, omule, jur.
Vrem să-l credem, dar ascunde ceva, Marcellus.
Nu e ce credeţi.
Keith ştia ce făcea dra Ferrara pentru mine.
După acea noapte, s-a asigurat că iau un mic dejun bun în fiecare dimineaţă.
Se asigura că-mi fac temele.
Am nevoie de mai mult, Marcellus. Ştii că am nevoie de mai mult.
Motivul pentru care Keith nu vă poate spune...
Mă protejează pe mine.
Ce ai făcut?
Nimic.
Doar că Keith are deja două infracţiuni la activ,
încă una şi e închis pentru o lungă perioadă de timp.
Iar tu ajungi în grija statului.
Keith a promis că nu va lăsa să se întâmple asta.
Îmi pare rău să-ţi spun că probabil va fi aşa
dacă nu ne spui unde era Keith
când a fost ucisă dra Ferrara.
Era...
Era la magazin după mâncare.
N-a fost plătit câteva zile,
iar eu aveam un test, aşa că nu voia să-mi fie foame.
A jefuit locul.
Nu pentru bani sau altceva. A luat doar câteva lucruri.
Lapte, ouă, chestii din astea.
Le-a băgat sub cămaşă şi a fugit.
Keith va fi supărat dacă află că am vorbit.
E în regulă, da?
Nu-l vom pune sub acuzaţie pe fratele tău.
- N-o veţi face? - Nu a fost raportat furtul.
Şi vorbesc cu tine fără un tutore prezent,
ceea ce înseamnă că această conversaţie n-a avut loc niciodată.
Mulţumesc.
Se pare că fratele nu e vinovat.
Celulele epiteliale de pe vestiar n-au dus nicăieri.
Îi aparţin victimei. Ai avut ceva noroc acolo?
Deloc, dar aptitudinile şi discernământul s-au dovedit foarte productive.
- Chiar mai bine. - Ne concentrăm pe fracturile postmortem
ale procesului spinos ale vertebrelor lombare III şi IV
şi traumatismul cu un obiect contondent la rotule.
Fracturile la rotule se potrivesc
cu loviturile cu un obiect dur în os.
Întrebarea e de ce să loveşti pe cineva care e deja mort în genunchi?
Eşti sigură că daunele la genunchi şi la coloană n-au fost date de transport?
Sunt lovituri intenţionate.
De ce a lovit doar genunchii şi spatele? E aleator.
Nu, nu e aleator deloc.
Genunchii şi spatele sunt ambele puncte de sprijin.
- Ceea ce înseamnă? - Perfect.
Are sens complet.
Măcar o dată aş vrea să ne spună marea descoperire
înainte să plece.
Deoarece Cam a găsit
livor mortis pe tălpile victimei,
ştim că a fost păstrat cadavrul în vestiar cel puţin şase ore.
Ceea ce înseamnă că, până a mutat criminalul cadavrul, s-ar fi instalat rigor mortis.
Cadavrul ar fi înţepenit. Asta l-ar face greu de mutat.
Probabil de asta ucigaşul a rupt oasele.
- Să îndoaie cadavrul. - Dar practic,
trebuie să îndoi coloana să încapă cadavrul în portbagajul unei maşini.
Atunci de ce a făcut criminalul carne tocată din genunchii victimei?
Angela, îndoaie genunchii victimei la 90 de grade.
Acum să faci la fel
cu coloana, articulând trupul 90 de grade.
Cadavrul a fost pus în şezut?
Am auzit de criminali în serie ca Ed Gein să poziţioneze victimele,
făcându-le să pară în viaţă.
Sau... criminalul a aşezat victima cu scop practic,
pentru că nu avea un portbagaj destul de mare pentru cadavru.
Stai, criminalul a băgat cadavrul pe locul pasagerului de lângă el?
- Asta e ciudat. - Căutăm
pe cineva cu o maşină cu scaune şi fără portbagaj?
Am găsit particule de vinyl ce provin de la o gumă de şters.
Nu genul de la capătul unui creion, e o gumă de şters scumpă...
De folos dacă modifici răspunsurile.
Nu era o testare standard pentru cei de clasa a noua în ziua în care Mia a fost ucisă?
Da, şi conform lui Booth, acelaşi profesor UTF
care a dat testul conduce o maşină mică, prietenoasă cu mediul.
Astea sunt testele date de elevii tăi în ziua în care Mia a fost ucisă.
Răspunsurile au fost şterse şi schimbate... toate.
Schimbate într-un fel în care te face să arăţi ca un profesor exemplar.
Sunt un profesor bun.
Elevilor le e permis să se întoarcă la munca lor, dacă e ceva şters...
Urmele sunt de la guma ta de şters. Am găsit celulele tale epiteliale pe ea.
Când ai strangulat-o pe Mia, particulele de la gumă s-au transferat la ea.
Mia te-a prins trişând, nu?
Era dedicată elevilor ei, iar tu te gândeai doar la tine.
Dacă te denunţa, ţi-ar fi distrus cariera.
Nişte bucăţi de gumă de şters nu pot demonstra c-am ucis pe cineva.
Ba da. Mai e ceva.
Ca să poziţionezi cadavrul Miei în maşină, ai folosit
dispozitivul de blocare al volanului ca să-i rupi
oasele şi acetonă să cureţi, dar...
acetona nu ascunde sângele.
- Norocul nostru că nu predă ştiinţa. - Norocul nostru.
- Nu înţelegi... - Nu, deloc.
Nu înţeleg, nici procurorul n-o va face,
dacă ne ajuţi...
Aveam un interviu programat.
La Departamentul de Educaţie. Mia ştia asta.
- Era un post bun. - Falsificai rezultatele
ca să pari mai atrăgător.
Nu voiam să mă cert cu ea.
Am încercat să iau testele de la ea,
dar mă tot îndepărta.
Aşa că ai ucis-o.
Doar îmi voiam testele.
Apoi a început să ţipe şi...
cred că am...
Nu ştiu.
Ai strangulat-o s-o faci să tacă.
Credeam c-ar înţelege.
Cine vrea să predea într-o asemenea şcoală?
Ce şanse sunt ca vreunul din ei să ajungă cineva?
Mâncaţi, băieţi.
Nu vreau să jefuiţi vreun magazin
pentru că vă chiorăie burta.
Apreciez asta, dră Julian.
Cellus, unde-ţi sunt manierele?
- Mulţumesc, dră Julian. - Nu vorbi cu gura plină.
Am veşti de la UTF şi nu vor putea
trimite înlocuitor până la anul.
Cellus tot va studia din greu, nu, Cellus? Acea nebună...
...doamnă n-a murit degeaba.
- O să-i fac dreptate. - Şi eu, cher.
Pentru că eu voi fi noua ta meditatoare.
Şi nu vrei să iei "8" cât te supraveghez eu.
- Ai înţeles? - Da, dră Julian.
De ce râzi? O să-ţi iei diploma.
Dacă nu o iei, o să găsesc un mod să-ţi bag fundul schilod la răcoare.
Eu am o slujbă.
Sărmanul copil va obosi.
Voi doi nu mă veţi face să-mi pierd timpul, nu?
Nu, dnă.
Mai vreţi ceva de mâncare?
- Nu, dnă. - Ba cum să nu. Dră?
- Da? - Adu-le nişte plăcinte tinerilor.
Desigur.
Mulţumesc.
Nu pot să cred că deja i-au dat lui Christine deja de făcut teme.
Doar urmăreşte literele s-o ajute să-şi dezvolte funcţiile motorii.
Ar trebui să fiu recunoscător. E o şcoală bună.
Nu? Apoi...
- Profesorii trăiesc. - Lui Christine îi place munca.
Fără provocări, viaţa e plictisitoare.
Cred că de asta nu e plictisitor să locuiesc cu tine.
- Spui că sunt o provocare? - Sigur nu e uşor.
Încă un tweet.
Nu trebuie să anunţi de fiecare dată când primeşti unul.
- Parcă Jessica face asta pentru tine. - Nu, crede c-am învăţat destul să preiau.
Agenta mea e încântată. Uite, mă urmăresc aproape 3.000 de oameni.
Uită-te la tine.
Scrii despre programul de predare al lui Caroline?
Da, iar unii oamenii au şi donat.
Efectele sociologice şi antropologice ale mediului online pot fi pozitive.
- E grozav, Bones. - Am învăţat să folosesc şi emoticons.
Emoticons? Nu, nu eşti genul emoticoanelor.
Se pare că sunt. Faţă zâmbitoare, fac cu ochiul.
E timpul cinei, să mergem.
- Ai gătit? - Sigur că am gătit.
Ce crezi că am făcut aici în tot timpul ăsta?
- N-am observat. - De ce n-ai observat?
Pentru că te concentrai pe chestia cu scrisul acolo. Hai.
Nu cred că meriţi asta.
- Miroase bine. - Normal că sunt lucruri bune.
Uite, am făcut sos, am salată, pâine proaspătă.
Lumânări. Destul de romantic, Booth.
Da, e uimitor ce vezi când ieşi din lumea virtuală.
Ce faci? Nu, nu, nu.
Ce? Cred că cei ce mă urmăresc vor aprecia asta.
Serios?
#CelMaiBunSoţ.
Nu e prea rău. E bine. Poţi face asta. Ce zici de o poză în care te servesc?
Nu, nu cred. Vin.
Da. Vin.
Ce-ar fi să ne faci un selfie
când bem vin şi poţi pune #PânăLaFund.
- Nu cred că e o idee bună. - Bine, hashtag...
Traducerea şi adaptarea: Relic @ Titrări Team
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania