În ultimii zece ani, parteneriatul dintre FBI
şi Divizia de Criminalistică a Institutului Jefferson
a rezultat în peste 250 de condamnări pentru crimă,
făcând-o una din cele mai de succes colaborări
din istoria organismelor de aplicare a legii.
Ca să înţelegem mai bine parteneriatul şi cum merge,
mi s-a dat permisiunea să urmăresc echipa
pe tot parcursul investigaţiei unei crime.
Sunt Alex Duffy şi suntem la "America in Profile".
Ieşisem să mă ocup de scurgerea de eluat din celula şase,
când am sentimentul că cineva mă urmăreşte.
Aşa că încep să mă uit împrejur.
Dar nu e nimeni acolo, doar nişte gunoi.
În sfârşit văd varza asta mucegăită cum stă acolo,
şi jur că se holba la mine.
Sar din excavator, îmi fac drum spre varză.
Cum mă apropiam, am observat că nenorocirea asta are dinţi.
Şi mulţi chiar. Atunci mi-am spus
"Gary, aia nu e varză. E o persoană."
Mi-am sunat supraveghetorul, Dennis,
el a sunat poliţia, iar în clipa următoare,
e un tip care pune toate întrebările astea,
în timp ce femeia lui deşteaptă tot analiza cadavrul.
Am presupus că sunt poliţişti, dar după cum se certau,
m-am gândit că probabil sunt căsătoriţi.
Eu şi Booth nu ne certam la locul crimei.
Aveam o dezbatere sănătoasă între o soţie şi un soţ.
Uneori dezbaterile noaste sunt aşa "sănătoase," că ajung să dorm pe canapea.
E adevărat.
Numele meu e dr. Temperance Brennan,
şi sunt antropolog criminalist la Institutul Jefferson.
Şi numele meu e Seeley Booth,
agent special la divizia de Omucideri a FBI-ului.
Când sunt chemat la locul unei crime, iar rămăşiţele sunt arse rău...
...sau descompuse, o chem pe Bones.
Îmi spune "Bones."
Deşi sunt soţia lui şi mama celor doi copii ai săi,
tot mi se adresează cu o poreclă pe care o detest.
O detestai înainte, dar acum cred că-ţi place.
Nu, nu-mi place. Seeley.
După ce examinarea iniţială e făcută la locul crimei,
rămăşiţele sunt aduse
în laboratorul Medico-Legal al Jeffersonian pentru analiza amănunţită.
Cam, azi avem unul răscopt.
Dr. Hodgins, te rog, încearcă să-ţi aminteşti
că sunt rămăşiţele unei fiinţe umane pe masă.
Da, desigur.
Şi cum suntem o instituţie profesionistă,
aş prefera să-mi spui ca dr. Saroyan.
Da, Cam se ia în serios.
Îmi pare rău, n-ar fi trebuit să pun asta. Dr. Saroyan se ia destul de în serios.
Toate cadavrele miros. Dar cadavrele găsite la groapa de gunoi
şi care sunt acoperite de eluat, care practic e o apă menajeră vâscoasă,
au tendinţa să miroasă mai rău.
Când am început să lucrez aici, a trebuit să-mi pun ulei de mentă
sub nas ca să maschez mirosul.
De fapt, am încercat să-mi las mustaţă,
crezând că poate bloca mirosul. Nu s-a întâmplat asta.
Doar m-a făcut să arăt ca un ciudat
care avea putoarea morţii veşnic în nările sale.
În final se obişnuieşti cu ea.
Cu mirosul adică. Nu cu Hodgins cu o mustaţă.
Dar ocazional,
câte unul foarte puturos încă îşi face loc aici.
Acum doi ani, ţi-l aminteşti, Cam?
Am găsit rămăşiţele unui bărbat scufundat în propriul ţesut vomitat.
Doamne.
Mirosea ca un iad în putrefacţie acoperit de fiere.
Dar din punct de vedere al microbiologiei, a fost foarte tare.
Serios. Desigur că gândacofilul o să spună că e tare.
Gândeşte-te, ai un om matur care se joacă cu gândacii, insectele şi mucozităţile.
Toată ziua. Nu mă înţelege greşit, îl iubesc pe Hodgins.
Cred că e grozav. Dar e puţin ciudat, ştii?
- Ca toţi stagiarii. - "Stagiarii"?
Stagiarii. O persoană tocilară din laborator,
care... tot ce face e să se uite cruciş la lucruri.
- Aia e... El... - Imită un stagiar?
Ar trebui să-l rogi să mă imite pe mine.
- Mă imită foarte bine pe mine. - Nu am mâncare pe mine.
Dacă aş fi avut, ar fi trebuit să bag în gură la fiecare zece minute.
- Nu pot imita asta. - Exagerează.
Nu mănânc aşa mult.
Ce se întâmplă?
Am terminat aici?
Ce te face să crezi că victima e posibil să fi fost ucisă?
Găsirea unui cadavru la o groapă de gunoi e...
e destul de suspect.
Uneori, e crimă. Dar uneori e doar
e doar un vagabond care a avut ghinionul să se adăpostească
în tomberonul greşit în momentul nepotrivit.
Nu, nu de data asta. De data asta instinctul meu spune că e o crimă.
Nu. Singura dată când stomacul poate fi capabil să deschidă
investigaţia unei crime e când conţine otravă.
- Sau o plagă prin înjunghiere. - Sau asta, da.
O înjunghiere în stomac ar trebui să fie suficientă
ca să deschidă investigaţia unei crime.
- Sau o plagă prin împuşcare. - E suficient, dr. Vaziri.
Procesele mastoide mari, proeminente arată că victima e bărbat.
În timp ce orbita oculară ascuţită sugerează că e caucazian,
şi aspectele avasate de maturare a marginii dorsale a suprafeţei pubice
sugerează că vârsta lui e de 20-25 de ani în momentul morţii.
Dr. Vaziri, mă bucur să te revăd.
Da, şi eu, dr. Saroyan.
Dr. Saroyan, suntem extrem de ocupaţi.
- Vă putem ajuta cu ceva? - Da.
Am terminat de analizat ţesutul pulmonar al victimei
şi nu am găsit nicio urmă de particule din gunoi.
Însemnând că victima era moartă înainte de a intra în contact cu gunoiul.
Singurul motiv pentru care un cadavru ajunge la gunoi e când cineva scapă de el.
Booth avea dreptate. Acest bărbat a fost ucis.
Ai încredere în instinct, scumpo. Întotdeauna ai încredere în instinct.
BONES Sezonul 11 - Episodul 18
Facerea unui film
Traducerea şi adaptarea: Relic @ Titrări Team
Săptămâna asta la ore am vorbit despre ce vrem să fim când vom fi mari.
Şi acum aici, ca să ne spună puţin
despre ocupaţia sa, e mama lui Christine.
Bună.
Numele meu e dr. Temperance Brennan, şi sunt antropolog criminalist.
Îmi poate spune cineva ce înseamnă asta?
- Eu! - Da.
Dacă eşti doctor, înseamnă că vindeci dureri de burtică.
Nu, e absolut incorect.
Înseamnă că folosesc rămăşiţele scheletale ca să ajut poliţia să rezolve crime.
- Da? - Cum de foloseşti doar schelete?
Pentru că întreaga viaţă a unei persoane e scrisă în oasele lor.
Cine sunt, cum au murit, chiar şi cine i-a ucis uneori.
Ce se întâmplă cu pielea şi părul lor?
Ce-ar fi să vă arăt. Dacă vă pot atrage atenţia la ecranul televizorului.
Acesta e un set de rămăşiţe umane în procesul
de îndepărtare a ţesutului de către gândacul Dermestid.
Poate nu... folosim elemente vizuale.
În mod normal, eu aş face reconstrucţia digitală.
Dar craniul a fost atât de rău bătut încât a trebuit să vin cu un plan nou.
Numele meu e Angela Montenegro şi sunt artist criminalist.
Presupun că sunt şi tocilara care lucrează cu computerele.
Deseori, hainele victimei pot duce la indicii despre identitatea sa.
Stingi luminile?
Folosind diferite frecvenţe de lumină,
ar trebui să pot citi ce e imprimat sub petele de pe tricoul victimei.
În centrul tricoului,
se pare că e o imagine a unui triunghi inversat
cu ceva scris pe el.
Cred că scrie...
"American Pie Pizza."
Veniţi aici. O să vă placă asta. E aşa de tare.
Ştiind că victima a fost îngropată în acest gunoi,
m-am gândit că, dacă pot data gunoiul,
aş putea stabili exact când a fost aruncată victima aici.
Ca un geniu ce sunt, am combinat data de expirare a unui carton de ouă
cu o chitanţă la Blockbuster Video
şi cu aceste ziare,
ca să pot stabili că victima a fost aruncată
în gunoi în jurul datei de 12 ianuarie, 2006.
Şi asta, doamnelor şi domnilor,
mi se spune regele laboratorului.
Nimeni nu îi spune regele laboratorului.
Cel puţin nimeni în afară de el.
Îşi spune şi regele camerei de recreere. Regele parcării.
Şi după ce a făcut o donaţie anonimă, a fost regele modestiei.
O dată, l-am auzit pe dr. Hodgins referindu-se la sine ca regele Egiptului.
Jeffersonian are această aripă dedicată Egiptului vechi,
în care este un pat imens, care este perfect pentru...
Să spunem că, dacă Hodgins e regele Egiptului,
atunci eu sunt cu siguranţă regina.
Căsătoria între regalitate
în Egiptul antic a fost deseori incestuoasă.
Poftim. Sună-ne.
Proprietarul spune că descrierea noastră a victimei
e a unui tip care a lucrat acolo acum zece ani.
Un curier pe nume Brandon Bloom.
Ce părere aveţi despre prezentarea drei Brennan de azi?
- Mirosea frumos. - Cred că slujba ei e scârboasă.
- E mai deşteaptă ca dra Susan. - Nu sunt doar o autoare
de best-sellers, am şi trei doctorate
şi vorbesc opt limbi străine, din care de două probabil nu aţi auzit.
Da, cred că putem spune
că sunt într-adevăr mai deşteaptă ca dra Susan.
Dr. Brennan, bun venit înapoi.
Eu...
Tocmai discutam despre caz şi...
Dar destul despre noi.
Cum a fost Ziua Carierei la şcoala lui Christine?
A mers bine. Christine a fost alertă, atentă
şi a pus întrebări pe toată durata prezentării,
toate atribute ce o vor face un fantastic antropolog criminalist într-o zi.
Asta e excelent.
Habar nu aveam că vrea să-ţi calce pe urme.
Sunt pe primul loc în lume ca antropolog criminalist şi Christine e fiica mea.
Ar fi o prostie din partea ei să nu profite de acest nivel de acces.
Ai copii, dr. Saroyan?
Da, dar asta e tot ce primeşti, pentru că, aşa cum am spus la început,
nu sunt interesată în a dezvălui detalii
ale vieţii mele personale cu lumea.
Am găsit numeroase fracturi remodelate pe radiusuri, cât şi pe tibia stângă.
Gradul de remodelare
sugerează că victima a suferit traumatismele de mic.
Momentan reconstruiesc craniul.
Dar am observat ceea ce pare a fi o fractură craniană remodelată
cu liniile sale radiante poziţionate de-a lungul suturii coronare.
Toate leziunile indică un abuz în copilărie.
După ce Aubrey mi-a dat numele,
am putut folosi înregistrările de la spital
ca să confirm identitatea victimei.
Numele e Brandon Bloom.
Un tip de 25 de ani care livrează pizza.
Singurul membru de familie de care am putut da
e tatăl său, care, apropo, nu a raportat niciodată dispariţai fiului său.
Pe lângă faptul că e posibil să-şi fi abuzat fiul de mic,
îmi face slujba cu atât mai dificilă.
De ce anume?
Pentru că acum trebuie să-i spun tatălui că fiul său e mort.
În acelaşi timp, trebuie să-l tratez ca pe un suspect.
Dle Bloom? L-am găsit pe fiul tău, Brandon.
A fost ucis.
Ucis, ce...?
Ce...? Ce?!
L-am găsit într-o groapă de gunoi în care a fost în ultimii zece ani.
E vreun motiv pentru care nu i-ai raportat dispariţia?
Brandon mereu vorbea că va abandona totul
şi se va muta în Caraibe ca să fie barman.
- M-am gândit că a făcut-o în final. - "Te-ai gândit"?
Îmi pare rău... te-ai gândit? Vorbim despre fiul tău.
- De ce nu ai sunat? - Eu şi Brandon nu aveam cea mai bună relaţie.
Când a abandonat facultatea, eram nervos, supărat.
Nu voiam să ajungă ca mine.
Să muncească să-şi rupă spatele pe salariul minim pe economie pe viaţă...
Când ai vorbit ultima dată cu el sau când l-ai văzut?
L-am sunat când a împlinit 25 de ani.
Adică pe 8 decembrie, 2005?
Avem şi informaţii c-a fost abuzat de mic.
- Despre ce naiba vorbeşti? - Ce-ar fi să-mi spui tu?
Mergea pe skateboard. Merge cu biciclete BMX.
Mereu cădea şi-şi rupea diverse oase la fiecare câteva săptămâni.
Nu mă crezi, nu? Ce?
- Crezi că mi-am ucis fiul? - Nu, doar pun o întrebare.
Îmi spui că fiul meu e mort,
şi în acelaşi timp mă acuzi pe mine c-am făcut-o?
Serios?
Ce fel de monstru eşti?
Vino aici. Hai să punem perna aici...
- Stai dreaptă, ţine asta. - Fiind şi tu tată,
cum acuzi un om că-şi ucide propriul copil?
Îmi iubesc copii şi aş face orice să-i protejez.
Să mă gândesc să-i fac rău vreunuia din ei e de neconceput pentru mine.
Dar este întuneric în această lume.
Gata? Şi pentru că tu sau eu
nu-l putem vedea, nu înseamnă că nu e acolo.
Cum te-ai salvat! Sper ca acest bărbat
să nu-şi fi ucis propriul copil.
Dar la finalul zilei, loialitatea mea nu e faţă de el.
E faţă de copil.
Câştigă Cupa!
Hai, îmbrăţişează-mă!
- Câştigă Cupa! - La o examinare
a oaselor victimei, am găsit probe
ale unei fracturi remodelate Colles la radiusul stâng.
Prezenţa sa sugerează că tatăl victimei
e posibil să spună adevărul despre originea
traumatismelor din copilărie ale fiului lor.
După ce Brandon a dispărut,
camera pe care a închiriat-o a stat goală.
În final, proprietarul i-a împachetat lucrurile, i le-a dat tatălui lui Brandon.
Nu sunt multe acolo.
Avem un DVD Dodgeball, nişte... reviste vechi,
şi multe CD-uri copiate.
Se pare că victima era mare fan Linkin Park.
Desigur, nu suficient de mare ca să le cumpere muzica,
dar cu siguranţă destul ca să o fure.
Îi plăcea şi Papa Roach,
Hoobastank şi...
"Chestii financiare."
Hai să vedem despre ce e vorba aici.
Asta pare o înregistrare
a finanţelor lui Brandon. Poate doar o listă a facturilor sale.
Chirie, telefon.
Stai puţin.
În momentul morţii, Brandon îi datora 3000$
cuiva notat aici ca "C. Collins".
Exact asta căutăm.
Când vine vorba de crimă, banii... sunt întotdeauna un motiv.
Cunoscând ce era în organismul victimei
în timpul morţii, ne dă o imagine mai clară
a modului în care au trăit.
Conform rezultatelor analizei toxicologice,
victima noastră a trăit într-un nor de fum de marijuana.
Erau niveluri foarte mari de THC în organismul lui Brandon când a murit.
Aşa s-ar explica gustul său discutabil în muzică.
Dr. Saroyan, dacă ai o clipă, aş vrea să-ţi arăt ceva ce am descoperit pe oase.
Tot nu am găsit cauza morţii, dar am observat
două fisuri din timpul morţii pe ulna dreaptă a victimei.
Crezi că pot fi răni defensive?
Da. Descrierea leziunilor mă face să cred
c-au fost create de o armă cu margini rotunde.
Gradul de curbură mă face să mă întreb
dacă ambele traumatisme puteau fi create de singură lovitură.
Distanţa dintre traumatisme e...
26,8 centimetri, aproape de lăţimea unei rachete de tenis.
Traumatismele puteau fi făcute de laturi.
Îl anunţ pe Booth.
Voi doi faceţi o echipă destul de bună,
modul în care lucraţi unul cu altul.
Facem o echipă bună, nu?
Lucrăm împreună de mult timp.
Asta e tot. Nu e nimic special
legat de relaţia mea cu dr. Vaziri.
Nu e cu nimic diferită de relaţia mea cu oricare alţi stagiari.
Cred că dr. Saroyan e o şefă excelentă.
Nu e unul din acei micromanageri care-ţi stau mereu în ceafă.
Ne dă spaţiul de care avem nevoie ca să lucrăm cel mai bine.
Ce părere ai despre ea la nivel personal?
Cred că e suficient.
Înaintea viitorului tău discurs, poate împarţi pungi de vomă.
Vei fi fericit să afli că Christine a fost impasibilă
când a văzut cum sunt oasele curăţate.
E obişnuită cu asta. Acasă, ai poze
cu cadavre împrăştiate peste tot.
- Încerc doar s-o pregătesc. - Pentru ce, terapie?
- Viitorul ei ca antropolog criminalist. - Nu, va fi o stagiară.
Va fi jucătoare de hochei în NHL.
- Asta e ridicol, Booth. - Nu e ridicol.
În '91 a fost un portar de hochei care juca pentru Tampa Bay,
Manon Rheaume, era uimitoare.
Sunt conştientă că o femeie poate face orice poate face un bărbat.
Ceea ce e ridicol, e noţiunea că fiica noastră şi-ar dedica
mintea ei genială scopului de a lovi pucuri de cauciuc.
Spun doar că nu vreau să-şi risipească copilăria
uitându-se la oase şi gândindu-se mereu la moarte.
Eu m-am uitat la oase şi m-am gândit la moarte de mică
şi nu cred c-a fost o pierdere de timp.
Ştiam că vreau o carieră în antropologie de când aveam cinci ani.
Făceam disecţii pe carcase de animale moarte din cartier.
Animale călcate de maşini. Animale bătrâne.
Ocazionala pasăre moartă în faţa ferestrei.
Ceilalţi copii credeau că sunt ciudată.
Mă insultau.
Morticia...
Jenny Dahmer.
Dar nu am lăsat asta să mă oprească.
Pentru că ştiam că voi fi cineva într-o zi.
Slujba asta trebuia să fie temporară.
Planul era să fac suficienţi bani
ca să ajung la Paris şi să pictez.
Atunci de ce nu ai făcut-o?
Sincer, mi s-a părut că Booth e drăguţ.
Dar apoi s-a gândit "De ce să se mulţumească cu drăguţ
când poţi avea o frumuseţe aspră?"
- Ce ai găsit, scumpule? - Cred că am avut succes.
Am găsit telefonul ăsta cu clapetă în grămada de gunoi.
Din cauza abţibildului Linkin Park, cred că i-a aparţinut victimei.
Companiile de telefonie mobilă de obicei nu păstrează înregistrările
mai mult de zece ani, aşa că, dacă vrem să aflăm
cu cine vorbea victima în ziua morţii sale, atunci trebuie să...
Atunci avem nevoie ca extrem de inteligenta, frumoasa mea soţie să refacă telefonul.
Care... Probabil vei vrea astea.
Telefonul de acolo miroase de parcă
s-a spălat în apă menajeră în ultimii zece ani.
Ceea ce, apropo, aşa a fost.
Ar fi trebuit să plec la Paris.
Sunt peste 60 C. Collins ce locuiesc în sau în apropierea districtului Montgomery.
Doar unul din el, un tip cu numele Carl Collins,
a fost arestat de multe ori pentru trafic de marijuana în oraşul victimei, Rockville.
Crezi că cei 3000$ datoraţi de victimă e posibil să fi fost o datorie la droguri?
Ştim că victimei îi plăcea marijuana.
Cu siguranţă nu mai avea nimic care să valoreze acei bani,
aşa că pare o teorie destul de bună.
Carl Collins, suntem de la FBI.
- Doamne. Sunt la "Cops"? - Ceva de genul.
Îţi aminteşti un tip cu numele Brandon Bloom?
Da, desigur, îmi amintesc de Bloom-atic.
Ce mai pune la cale nebunul? Nu l-am mai văzut de ani de zile.
Bloom-atic e mort. A fost ucis acum zece ani.
Cam pe când îţi datora destul de mulţi bani.
E mort? Asta e o nebunie.
Bloom era omul meu.
Carl, ce se întâmplă acolo? Ţi-am spus că nu vreau
aşa ceva la mine acasă.
Calmează-te, mamă. Nu facem nimic.
- Cine sunt cei cu camere? - Sunt... prietenii mei.
Facem un film. Întoarce-te în casă.
Brandon era omul tău?
Da, cu siguranţă. Eram parteneri de afaceri.
- Da, vânzare de marijuana. - Nu, omule, vânzare de tricouri.
Banii pe care mi-i datora, erau pentru inventar.
Uite, o să-ţi arăt. Prostiile astea nu se vindeau deloc.
- Aşa aş zice. - Nici măcar unul.
Oraş stupid, arogant.
- "Oraş stupid, arogant." - Da, uite.
Iartă-mă, aceia sunt doi porci?
Stai să vezi spatele. "Porking."
- E amuzant, nu? - Da, face bacon.
Asta e amuzant. Mai am nouă cutii dacă sunteţi interesaţi.
Nu, e în regulă. Dar Brandon a menţionat
că se întâmplă ceva în viaţa lui atunci când a încetat să mai vină?
- Voia cineva să-i facă rău? - Ar trebui să vorbiţi cu tipa aia, Amy.
- Amy. - Da.
Au avut o despărţire destul de nasoală. Şi... la naiba.
A fost cam în perioada în care Brandon a încetat să mai vină aici.
Se desparte de prietena lui, apoi dispare. Nu ţi se pare ciudat?
Ce, trebuia să cred că tipul a fost ucis?
Nu. Amy era cuminţică.
Mergea la şcoală, făcea sport, era sănătoasă.
- Ce sport practica? - Doamne.
Va trebui să mă gândesc...
Gata? Haide.
Tenis. Cred că era tenis. Tenis.
Cred că era tenis. Tenis, tenis.
- Când se va difuza? - Ce?
Episodul meu din Cops. Vreau să le spun oamenilor mei când să se uite.
2.2, numai cash.
Trei zile mai aproape. Îţi convine sau nu.
Poţi închide telefonul şi lua loc, dră Lee?
Îmi pare rău să aud despre Brandon.
Dar nu ştiu cum v-aş putea ajuta.
Nu l-am văzut de zece ani.
De atunci e mort.
Conform lui Carl Collins, v-aţi despărţit destul de rău
chiar înainte să fie ucis.
Carl Collins e un cretin.
Încă mai face trafic de marijuana din subsolul mamei lui?
Hai să nu ne facem griji pentru Carl.
Ce-ar fi... să-mi povesteşti despre relaţia ta cu Brandon?
Brandon era un tip scump, de fapt.
Doar că habar nu avea ce voia de la viaţa lui.
Nu avea o ţintă, trecea de la o slujbă de rahat la alta, exact ca tatăl său.
Asta probabil era frustrant pentru cineva aşa dedicat ca tine.
Nebunia cu tricourile a fost ultima picătură.
Brandon a pierdut mii încercând să vândă tricourile alea ridicole.
Ne-am certat foarte rău din cauza asta.
A spus că, dacă nu-i pot susţine visul, ar trebui să plec.
Visul lui era să vândă tricouri verde neon, explicite?
Nu ştiu care era visul lui, şi nici el nu ştia,
aşa că am făcut ce a sugerat el şi am plecat.
Nu vreau să fiu insensibilă, dar pare că am făcut alegerea corectă.
Îmi pare rău de el.
Simt că nu şi-a găsit deloc locul în lume.
Poate nu l-a găsit niciodată pentru că nici nu căuta de fapt.
Părea foarte mulţumit trăind o viaţă simplă de curier ce se droga.
Ştiu că e greu să fii aşa.
- Asta e tot. - Agent Booth,
erai un atlet în copilărie?
Hochei şi fotbal... erau cele două sporturi ale mele. Cele două sporturi mari ale mele.
Am jucat ambele în liceu.
Am luat şi bursă ca să joc fotbal în facultate,
dar nu a mers bine, pentru că am ajuns să mă accidentez la umăr,
şi asta a pus capăt carierei mele în fotbal.
Pentru prima dată, a trebuit să mă gândesc serios ce voiam să fac în viaţa mea.
După cam doi ani de stat degeaba,
am hotărât să fac ceea ce făcea familia mea.
Şi anume să intru în armată. După ce am petrecut cam mult timp acolo,
în armată, am făcut oarecum tranziţia
mult mai uşor în agenţiile poliţieneşti.
Poate nu aşa uşor, pentru că tot trebuia să lucrez cu stagiarii.
Christine, ce vrei să fii când vei fi mare?
Vrei să fii antropolog criminalist ca mami?
Bones, asta probabil doare.
Vrea să fie portar pentru Philadelphia Flyers.
Ce vrei să faci, scumpo?
Are şase ani. Are mult timp să se hotărască.
Vreau să vând maşini ca tatăl lui Toby.
- Da, poate vinde maşini. - Nu!
Sub nicio formă! Fiica noastră nu va vinde maşini, Booth.
De ce? Ne susţinem fiica. Orice ar face, o iubim...
- Nu şi eu. - Bones, serios.
Nu despre asta e vorba. Dacă Sweets ar fi aici, probabil ar spune
că, prin faptul că Christine îţi respinge slujba,
simţi că te respinge pe tine.
Exact asta ar spune, dar ar greşi
pentru că psihologia nu e o ştiinţă reală...
Îmi pare rău, nu ştiam că faceţi terapie.
- Nu facem. - Am făcut.
Noi... Sweets era un prieten, dar...
e mort acum.
Era psiholog la FBI
şi aş spune că... probabil el e motivul pentru care suntem împreună?
Da, cam aşa.
Ne e foarte dor de el.
Da, era un prieten bun
şi slujba asta poate fi grea uneori.
Am fost acasă la Booth şi Brennan la cină.
Trebuia să fie o seară a cuplurilor,
dar apoi Hodgins a fost chemat la locul unei crime.
Imediat ce mi-a sunat telefonul, ştiam că ceva e în neregulă.
Au spus c-a explodat o bombă la locul crimei şi că...
Hodgins era în spital.
Era...
paralizat de la brâu în jos.
Zack?
Da, dr. Zack Addy era un antropolog criminalist
care lucra aici, la Jeffersonian.
Era... un puşti scump şi un prieten drag.
Cred că lucratul aici...
înconjuraţi... de moarte şi crimă...
era... puţin cam prea mult.
Dr. Addy a trebuit să fie instituţionalizat?
- E corect? - Da.
E corect.
Acum câţiva ani,
după ce Zack a plecat, era un stagiar pe nume Vincent.
Un tip foarte tare. Mereu spunea lucruri ciudate, obscure.
În fine, Vincent lucra la cazul unui lunetist în serie.
Era periculos. Cu toţii ştiam că ucigaşul e liber,
dar ne-am gândit că eram în siguranţă aici, în laborator.
Vincent era chiar acolo, pe platformă
când glonţul a spart fereastra şi l-a lovit în piept.
A murit în braţele drei Brennan.
A fost afectată de asta.
Dr. Brennan e mentorul nostru, şi deşi nu va recunoaşte niciodată asta,
cred că tinde să ne considere pe noi toţi, stagiarii ei, drept copiii ei.
Să pierzi unul...
Dr. Vaziri, tot mai trebuie să stabilim cauza morţii,
aşa că nu mai vorbi şi du-te înapoi la muncă.
Da, dnă.
Făceam nişte cercetări şi am descoperit tipul de rachetă de tenis
pe care fosta iubită a victimei a folosit-o în facultate.
Şi s-a potrivit cu rănile defensive găsite pe ulna victimei?
Lăţimea marginilor rachetei e prea mică ca să fi creat leziunile.
Pare să fie o fractură de col a metacarpului IV.
Fractură de boxer. Victima probabil şi-a lovit ucigaşul.
Dacă lovitura a fost dată cu suficientă forţă
ca să-i rupă mâna victimei,
e posibil să fi fost suficient de puternică să-l rănească pe ucigaş.
Cum merge cu telefonul victimei?
A fost prea deteriorat ca să-l reconstruiesc,
dar am putut recupera cipul de memorie,
iar cu ajutorul acestui emulator JTAG,
ar trebui să pot recupera datele cipului.
Să sperăm că vei putea citi asta,
pentru că habar nu am ce înseamnă.
Nu înseamnă nimic până nu introduc sistemul de operare şi structura fişierelor.
Acum avem o listă
a tuturor apelurilor date şi primite pe telefonul victimei.
Ultimul apel a fost dat de tatăl victimei.
Se pare că au vorbit timp de şapte minute
în noaptea morţii lui Brandon.
Credeam că tatăl a spus că el şi Brandon nu vorbeau?
Asta a spus, dar cu siguranţă, nu e adevărul.
Ştiind că victima noastră s-a bătut cu ucigaşul,
am verificat la spitalele din jurul Rockville,
ceea ce e dificil din cauza problemei timpului.
- Aubrey, ai ceva pentru mine sau nu? - În noaptea
morţii lui Brandon, tatăl lui s-a internat la St. Andrews cu orbita oculară ruptă.
Ochi învineţit. E acelaşi gen de leziune pe care o iei dacă te baţi.
De ce nu poţi spune asta în loc de "ocular rupt"?
Orbită.
Chiar acolo.
Roy, în noaptea morţii lui Brandon
ai vorbit cu el la telefon peste şapte minute.
E o conversaţie lungă pentru cineva cu care nu vorbeai.
Asta era noaptea în care a murit Brandon?
Nu e ceea ce crezi.
E ceea ce cred, deoarece cred că ne-ai minţit, Roy.
- Eram stânjenit. - Şi eu aş fi.
Tocmai ce ţi-ai ucis fiul.
- Îi datoram bani unui tip. - Unui tip?
- Ce fel de tip? - Un agent de pariuri.
Am făcut câteva pariuri proaste şi când...
a venit după bani, nu îi aveam.
M-a lovit, mi-a spart ochiul.
Ţi-ai sunat fiul ca să meargă după bani?
Nu, am chemat o ambulanţă.
Când nu aveam cu ce ajunge acasă de la spital, l-am sunat pe Brandon.
Nu aveam pe nimeni altcineva.
Stai. Tu nu doar... ai vorbit cu fiul tău
în noaptea morţii sale, dar l-ai şi văzut?
Nu. I-am spus lui Brandon ce s-a întâmplat şi a râs.
A spus că sunt o glumă,
nu voia să aibă de-a face cu mine.
Vrei să ştii de ce nu aveam o relaţie
cu Brandon în ultimii zece ani?
Poftim.
Ai avut succes în a stabili cum a fost ucisă victima?
Stabilirea cauzei morţii e întotdeauna o sarcină grea.
Dar sunt foarte încrezătoare
în... abilităţile mele şi cele ale echipei mele.
Dr. Brennan, cred că am găsit ceva.
De fapt, am găsit acum două minute, dar voiam să...
Nu-mi pasă. Ce ai găsit?
Pare să fie o leziune dată de un obiect contondent în timpul morţii
pe creasta sacrală mediană.
Forma de "V" e prea lată ca să fie cauzată de o lamă.
E posibil să fi fost cauzată de venirea victimei
în contact cu... un colţ ascuţit.
Poate a fost împins în el în timpul bătăii.
Excelentă descoperire, dr. Vaziri. Pune-l pe dr. Hodgins să ia probe.
Ai zice că eşti la fel de apropiată de stagiari ca dr. Brennan?
Nu. Îmi pare rău. Văd că încerci să spui, şi nu se va întâmpla.
Dacă vrei să mă întrebi ceva legat de caz,
mă bucur să ajut, dar aşa cum am spus de multiple ori,
viaţa mea personală iese din discuţie.
E totul în regulă acolo?
- Ce e, dr. Hodgins? - Spectrometrul de masă
a dat rezultatele traumatismului osos.
Acesta e spectrometrul de masă.
Spectrometrul de masă e cel mai tare lucru de la inventarea aerului condiţionat.
Scumpul ăsta mă ajută să identific tipul de substanţe chimice prezente în mostră
măsurând relaţia masă-sarcină şi abundenţa gazelor ionizate.
Da. Mă gândesc să iau unul pentru acasă.
Rezultatul spectrometrului arată urme de prepolimeri uretanici,
difenilmetan-disocianat şi colagen din peşte.
Ce înseamnă asta, victima a fost bătută cu un peşte?
Nu.
Serios?
Continuă.
Nu, astea sunt toate ingrediente ale lipiciului de lemn.
Însemnând că victima e posibil să fi fost împinsă într-o mobilă de lemn?
Sau în colţul unui spaţiu de lucru din lemn.
O să-l anunţ pe Booth.
Bătut cu un peşte?
La momentul morţii victimei, ghici cine avea
o mică afacere de recondiţionare a mobilei vechi.
- Tatăl victimei? - Da. În garajul său.
- Iau un mandat, să percheziţionez locul. - Ceva nu se leagă.
Ce? Despre ce vorbeşti? Totul se leagă.
E ca un curs de matematică la cum se leagă.
Ştii ce, ai un tip care ţine de lucrurile fiului său de zece ani.
O cutie murdară de CD-uri te face să crezi că tipul e nevinovat?
Mă gândesc că tipului încă îi pasă.
De ce ar vrea... să aibă o amintire constantă a ceea ce a făcut
la el acasă?
- Ce vrei să faci? - Vreau să verific agentul tatălui.
Da.
Booth e un bărbat inteligent.
E conectat la instinctele sale
şi... are încredere în ele.
E o parte din ceea ce-l face excepţional la ceea ce face.
Dar în opinia mea,
instinctele sunt maleabile şi uşor de manipulat.
Booth a format o legătură cu tatăl victimei
pentru că şi el are o dependenţă faţă de jocurile de noroc. E...
E o încercare pe care Booth o cunoaşte foarte bine.
Şi pentru că Booth acum se poate vedea în tatăl victimei,
nu mai simte că omul
ar fi capabil de a-şi ucide propriul fiu.
De asta am încredere în ştiinţă faţă de inimă.
Ştiinţa nu poate fi influenţată.
Şi acum ştiinţa spune că soţul meu greşeşte.
Tatăl victimei a menţionat că-i datora bani unui agent de pariuri.
Dacă acel agent chiar îşi voia banii,
e o posibilitate ca el să fi mers după fiul său.
Soţia ta crede că-ţi pierzi timpul cu agentul de pariuri.
- Sigur că da. - Până acum Jeffersonian şi FBI-ul
au lucrat împreună strună.
Uneori, instinctul şi creierul
spun lucruri diferite.
După calculele mele, voi doi aţi analizat oasele
din cap până în picioare de cel puţin zece ori.
Şi vom continua să le analizăm
până descoperim cum a fost ucis tânărul.
- Dacă acea zi nu va veni? - Asta nu e posibil.
De fiecare dată când analizăm rămăşiţele, descoperim ceva nou.
Şi asta pentru că tot timpul ajustăm modul în care ne uităm la oase.
Cu noi perspective vin observaţii noi.
Ceea ce înseamnă că e doar o problemă de timp
până găsim ceea ce căutăm.
Trei puncţii uşoare
pe capătul proximal al ulnei stângi ale victimei.
Traumatismele par să fie poziţionate echidistant.
Dacă faci legătura între puncte, formează o linie dreaptă.
Descrierea traumatismelor se potriveşte cu marginea unui lame zimţate.
Ca o lamă să fi creat traumatismul ăsta, ar fi avut nevoie mai întâi
să secţioneze artera ulnară.
Ceea ce ar fi făcut cel mai probabil victima să sângereze.
În sfârşit am găsit cauza morţii.
Dar tot trebuie să găsim ucigaşul. Pune-l pe dr. Hodgins să ia probe.
Pe lângă faptul că sunt tipul cu insecte şi vâscozităţi,
sunt şi tipul care ia probe.
Da, sunt unii care ar putea să mă numească
regele probelor. Cam, sunt în proces
de a examina rezultatele probelor chiar acum.
- Găseşti ceva? - Par să fie urme
de arţar în leziune, cât şi de lipici de lemn.
Dr. Brennan crede că traumatismul a fost cauzat de o lamă zimţată.
Prezenţa lemnului şi lipiciului ar putea sugera
că arma crimei e un ferăstrău.
Mai multe probe arată spre tată. Stai.
Mai e şi altceva. E o fibră.
Pare să fie bumbac.
E sânge pe ea, dar pot distinge
puţină culoare. E verde. Verde deschis.
Carl avea cutii cu tricouri verde neon
ce... în garaj, pe care el şi victima încercau să le vândă.
Ceea ce înseamnă că fibra găsită putea proveni de oriunde.
Conform lui Carl, nu au vândut niciun tricou.
Doar au stat în garaj.
Te-ai răzgândit legat de tricouri?
Nu, de fapt, avem un mandat de percheziţie
ca să ne uităm în garajul tău. Poftim.
Ce? De ce?
V-am ajutat. V-am spus despre Amy.
Aţi vorbit măcar cu ea? Doamne, Doamne.
- Tocmai... mi-am amintit ceva. - Ce?
Amy, a spus... îmi amintesc că a spus
că... voia să-l ucidă.
A spus... foarte supărată, a spus "O să-l omor."
- Booth? - Da.
Ferăstrăul ăsta poate fi arma crimei.
Victima putea să fi căzut în el,
şi-a lovit creasta sacrală de masă şi şi-a tăiat braţul în lamă.
Nu se poate, omule.
Dacă găseşti sânge pe ferăstrău,
asta e pentru că m-am tăiat în timp ce tăiam chestii.
Artera ulnară a lui Brandon a fost secţionată.
Ar fi fost mult sânge. Nu aveai cum să-l ştergi pe tot.
Îţi dai seama că vom demonta maşinăria,
şi vom găsi urme de sânge.
Aşa că e mai bine să recunoşti.
Bloom mă învinovăţea că nu se vindeau tricourile.
A spus că-şi vrea banii înapoi ca să se întoarcă la şcoală
şi să nu ajungă ca ratatul lui de tată.
Decât să-i dai banii, l-ai lovit?
Cu o veche rachetă de tenis.
Bloom a căzut în ferăstrău.
Am încercat să oprim sângerarea cu un tricou,
dar era prea mult.
Nu trebuia să se întâmple aşa.
Aşa cum am prezis, tatăl e nevinovat.
În final, instinctul câştigă.
Cred că probele au câştigat,
văzând că probele ne-au dus în final la ucigaş.
Probele cu care nu ai fi ştiut ce să faci
dacă nu ar fi fost investigaţia mea care a descoperit tricourile.
Investigaţiei tale i-ar fi lipsit arma crimei
dacă nu ar fi fost munca mea în laborator.
Uite ce, vom face 50/50 de data asta.
Nu, e ca şi cum ai spune că munca noastră e egală.
Şi amândoi ştim că laboratorul conduce
aceste investigaţii, Booth.
- Spui că munca ta e mai importantă ca a mea? - Da, evident.
- O să te înregistrez, deoarece nu e adevărat. - E adevărat.
Bones, hai să ne oprim. Hai să ne oprim acolo.
Ştii asta. Ai văzut.
Emma, ce vrei să fii când vei fi mare?
Vreau să fiu poliţistă.
Vreau să fiu primarul lui Marte.
Trebuie să mă gândesc la asta.
Vreau să fiu magician şi doctor.
Când mă fac mare, o să fiu vioara întâi
la Orchestra Naţională "Symphosty".
Vreau să conduc avioane.
Vreau să fiu antropolog criminalist.
Nu vreau să fiu antropolog criminalist.
Ce vreau să fiu când voi fi mare?
Cred că vreau să fiu cineva care vede frumuseţea
în lume şi o poate împărtăşi
cu cei din jur.
Ce vreau să fiu?
Vreau să fiu cineva care nu încetează să caute.
Vreau să fiu ceea ce vrea orice adult să fie,
un copil.
Dr. Vaziri, tu ce vrei să fii când vei fi mare?
- Pot alege două? - Sigur, de ce nu.
Mereu mi-am dorit să fiu un soţ şi un tată.
Asta e foarte frumos.
Îmi pare rău. Nu ştiam că eşti acolo.
Nu vorbeam despre tine. Sau despre noi.
Nu că există un noi de care să vorbim. Mă refeream că...
Dr. Vaziri, camerele nu mint.
Atunci ce-ar fi să fii o fiinţă decentă
şi să le închizi. Cam... Dr. Saroyan
ţi-a spus de multe ori că vrea să-şi păstreze
viaţa personală personală. De ce nu respecţi asta?
N... E în regulă. Nu trebuie să mai faci asta.
Te iubesc.
Iubesc modul în care mă protejezi,
şi iubesc modul în care lupţi pentru mine.
Şi eu...
Vreau să-mi petrec restul vieţii cu tine.
- Stai, mă întrebi dacă voi... - Căsătoreşte-te cu mine.
- Da? - Da, da. Desigur.
Ce vreau să fiu când voi fi mare?
Asta e o întrebare personală.
Nu mă simt confortabil răspunzând.
La finalul zilei, aş vrea să fiu cineva
care dăruieşte mai mult decât a primit.
Având în vedere tot ce ai realizat deja în viaţa ta, ce ai vrea
să fii când vei fi mare, dr. Brennan?
Asta e simplu.
Aş vrea să fiu mama celei mai mari vânzătoare
de maşini din lume.
Traducerea şi adaptarea: Relic @ Titrări Team