Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
Tu! Tu de colo!
Copii, trebuie să încetaţi să mai furaţi acel semn.
Vino înapoi.
E o cauză pierdută, copile!
Lasă semnul jos!
Nu, nu, nu, nu.
Unde te duci acum?
Da, te-am prins.
Te-am prins acum.
Opreşte-te.
Pa.
La naiba, treci aici!
La naiba. Da, sunt Adams.
- Am nevoie de întăriri. - Care e locaţia ta?
Da, sunt la Tenth şi...
E mult la colţul dintre Tenth şi...
Sunt la Tenth şi Boner, da?
Este pueril, dacă mă întrebi pe mine, strada poartă numele unei familii celebre vechi.
Nu sunt de acord. Cuvântul "boner" e obiectiv...
hilar.
Penisul uman nu are deloc material scheletal.
Chiar te-ai gândit la asta.
Copiii ăştia fură semne de stradă care par cuvinte murdare.
Ca Wanger Street sau Morning Wood Way.
Nu are niciun umor erecţia nocturnă.
- Ce? - E un fenomen natural,
aşa cum bine ştii.
- "Boner Street"? - Asta e grozav.
Ce-ar fi să pun ceva distractiv pentru cineva care are peste opt ani?
Kathy a ajuns la Quantico, dar a găsit sala de curs goală.
"Unde sunt toţi?" s-a întrebat.
- Ce e asta? - Ce, nu-l recunoşti?
E ultimul tău roman în format audio.
"Vreau să-l văd pe director imediat," a spus Kathy.
E groaznic.
- Naratorul. - Naratorul?
Da.
Pierde toate nuanţele vocii personajului principal.
- Trebuie să-mi sun redactorul. - Poftim.
- Mie-mi sună bine, ascultă. - Booth, te superi?
Dar nici acolo, Kathy n-a găsit pe nimeni.
Grozav, o să conduc în linişte.
Bones, spun doar că ar trebui... să stai în banca ta.
Lasă editorii să-şi facă treaba. Ce vei face?
- Să povesteşti propria carte? - Da, exact asta intenţionez să fac.
Eu voi nara şi voi scoate o nouă carte audio.
Neaţa.
- E totul în regulă? - Excelent, faţă de tipul ăsta de aici.
Ce, puşcă? Avem cartuşe peste tot.
Da, tehnicienii au găsit mai multe cartuşe de la ceea ce pare calibrul 12.
Găsesc alice în cadavru.
Ucigaşul a stat deasupra cadavrului şi l-a împuşcat de aproape.
Pentru că...
Da, de asta avem oase şi ţesut pe o rază de zece metri.
Ai grijă ce atingi.
E posibil să fie probe chiar şi în ramurile copacului.
- Când a murit? - Aş zice...
Imposibil de spus, după probele osteologice.
- Cam? - După descompunere, două zile.
Vezi, Bones? Vezi ce se întâmplă când laşi oamenii să-şi facă treaba?
Lipsa deteriorării dată de artrită sugerează un tânăr adult.
Dar cu craniul şi mâinile aşa deteriorate,
va fi o provocare identificarea.
Şi nici nu avem martori oculari.
- N-ai găsit nimic la cercetare? - Oamenii din zona asta
nu par să fie prea interesaţi să vorbească cu poliţia.
Stai!
Ştii ce? Asta ni se întâmplă celor mai buni dintre noi, Aubrey.
- Are cineva o curăţătorie bună? - Stai pe loc.
Am un tip grozav. Îţi dau informaţia mai târziu.
Stan, de pe U Street? Se pricepe la sânge.
- Nu prea bine cu fierea. - Stan nu e omul potrivit.
- Ştiu eu pe cineva. - Susan de la Dupont Cleaners.
Pentru sânge şi fecale, nu e nimeni mai bun.
Am un tip mai bun. Chiar lângă e un magazin grozav.
Gata, oameni buni. Cred că unul e suficient.
De ce nu-mi trimiteţi toţi informaţiile celor pe care îi folosiţi?
BONES Sezonul 12 - Episodul 5
Capitolul Final - Meditatorul din încăierare
Traducerea şi adaptarea: Relic @ Titrări Team
Uitându-mă mai bine la rotulele victimei,
văd tendoane robuste,
cât şi osteoartrită în stadiu incipient.
Probleme cu genunchii.
Da, în genul celor pe care îi vezi după mii de ore de muncă manuală.
Simpla corvoadă mă deprimă.
Vorbind de muncă, Brennan chiar îşi va nara propria carte audio?
E o nebunie cum a reuşit să aducă înapoi personajul agentului Andy, nu?
Fisher, ne poţi spune dacă ştiinţa e autentică.
Un transplant de stern, există?
Voi citiţi cărţile drei Brennan?
Tu nu?
Fără supărare, dar mi se par puţin primitive.
Cu siguranţă nu aş lăsa-o pe dr. B să te audă spunând asta.
Da, mie-mi place mai mult munca nihiliştilor.
Nietzsche, Kierkegaard, Garfield.
Motanul din desene?
Va fi greu să găsim identitatea.
Ce păcat. Dar Kierkegaard ar spune
că ideea identităţii individuale
a fost de mult subordonată spectrului public.
- Încă mai vorbeşte? - Stai, Angela.
Flash-ul camerei tale... s-a luminat...
Da, e o lentilă de contact.
Dr. Hodgins?
Dacă-i putem ridica amprenta de pe ea...
Va fi dificil, dar aş putea să-l identific.
Victima e Austin Wilson, 24 de ani. Booth şi Brennan vorbesc cu colegul lui.
- Are cazier. - Mulţumesc. Poftim.
Mulţumesc.
Nu, trebuie să fie a ta. Ce e?
E dulcele nectar al vieţii.
E cappuccino cu scorţişoară în el.
Doamne. Nu bei prea multă cafeină?
M-am trezit devreme, am vorbit cu Jessica. E în călătorie în Europa.
Şi cu diferenţa de fus orar, e...
- Nu avem ocazia să vorbim. - Sunt geloasă.
Pe călătoria ei. Am mers în Europa
imediat după facultate, şi nu încerc să mă laud, dar a fost o nebunie.
Îmi pare rău.
Bună, James.
Bună, sunt Karen...
Te superi dacă ne laşi puţin?
Sigur... ne vedem la birou.
Arăţi bine, fiule.
Salut, tată.
Uite ce e. O să fac să-ţi fie uşor.
Ce-ar fi să te întorci şi să pui mâinile la spate?
James, nu fi ridicol. Nu mă poţi aresta direct.
Stai jos, fiule. Noi doi trebuie să vorbim.
- Sigur era Austin? - Da.
Prietenul tău a fost împuşcat într-o zonă rău famată a oraşului.
Ştii de ce ar fi implicat în activităţi criminale?
Nu.
Nu, oamenii cred că, dacă suntem în sistem, trebuie să fim gangsteri.
Nu şi Austin.
Nu te supăra, dar ai cazier,
iar Austin a fost arestat pentru atacarea unui poliţist.
Nu, asta a fost o neînţelegere.
Eram liceeni.
Mergeam pe bicicletă, agitam sticle de suc şi le vărsam pe oameni.
Austin a avut ghinion.
L-a vărsat pe un poliţist care nu era de serviciu.
Probele de pe cadavru sugerează că făcea muncă fizică.
Da.
A lucrat în construcţii în timpul colegiului ca să plătească pentru Princeton.
Princeton?
Ce, dacă a fost la orfelinat, înseamnă că nu poate merge la o şcoală bună?
Te asigur, nu credem deloc aşa ceva.
Şi eu am fost la orfelinat.
- Ştii unde lucra Austin? - La compania asta de meditaţii.
Urma să dea şi la Medicină.
Meditaţii? Să ajute copiii cu temele?
E un mod obişnuit pentru absolvenţii şcolilor de elită să facă bani
în timp ce îşi obţin diplomele de absolvire.
Vă spun, Austin nu avea viaţă, nu avea prietenă.
Tot ce făcea era să lucreze şi să studieze.
Şi părinţii ăia bogaţi erau zeloşi.
Ar trebui să-i verificaţi.
Înregistrările telefonului lui Austin nu arată contact cu prietenii sau familia.
Benny avea dreptate.
Toată viaţa sa erau meditaţiile pentru bani şi pregătirea pentru Medicină.
Asta e trist, nu, Bones? Toată lumea are nevoie de distracţie în viaţa lor.
Rar socializam între licenţă şi doctorat.
Etica sa de lucru mi se pare admirabilă.
Ce e?
Editorul meu spune că, dacă vreau să citesc romanul meu,
trebuie... să înregistrez o audiţie.
- Sigur. Are sens. - Are sens? Nu are niciun sens.
E jignitor.
Spune-i că n-o să faci asta. Problemă rezolvată.
Nu te prosti. Normal c-o voi face.
Toţi am fost îngroziţi să auzim de Austin.
Speram să ne putem uita în jur.
Dacă trebuie, dar nu uitaţi, studenţii noştri au fost traumatizaţi.
Facem tot ce putem să menţinem un mediu profesionist.
Încă vorbim despre ajutatul la teme, nu?
Acum trăim într-o lume competitivă, globalizată.
Am fondat locul ăsta ca să asigur că elevii noştri sunt cei mai buni.
Angajăm doar cei mai deştepţi meditatori de la cele mai bune facultăţi.
- Harvard, Yale... - Northwestern.
Sigur, dacă nu avem personal suficient.
Eu am mers la Northwestern. E prestigioasă.
Sunt sigură, dr. Brennan. Nu vreau să mă jignesc.
Te asigur, m-am simţit jignită.
Hai să ne calmăm.
- Austin a fost aici în ziua morţii sale? - Nu, s-a întâlnit în altă parte cu elevi.
Poate ne putem uita pe computerul său de serviciu, dosare?
- Desigur. Da. - Dră Bryan?
- Ce e cu tonomatul? - Îmi pare rău, Meredith.
Reparatorul va veni săptămâna viitoare. Dacă nu te superi...
Săptămâna viitoare? Cum să mă concentrez fără gustări?
Îţi înţeleg frustrarea.
Dră Bryan, am auzit că unii din clienţii tăi, majoritatea clienţilor,
erau foarte... pretenţioşi.
Austin avea probleme sau conflicte cu vreun părinte?
Nu din câte ştiu.
Dar Psihopata Sue?
Psihopata Sue?
Aşa îi zic unii din copii mamei lui Jacob, Sue Casey.
- E pasională, dar inofensivă. - Inofensivă?
A încercat să mă calce cu maşina când l-am întrecut pe Jacob la geografie.
- Sigur a fost un accident. - Săptămâna trecută,
am văzut-o ţipând la Austin în parcare.
- Apoi l-a plesnit peste faţă. - L-a lovit pe Austin?
- Hai să nu... - Hai să nu ce?
Ţi-e frică de ea
pentru că a ameninţat că-ţi scoate intestinele.
Nu a folosit exact cuvintele astea.
Nu, dar nu avem voie să înjurăm aici.
A fost... mult mai rău.
Va trebui să vorbim încet. Jacob învaţă pentru SAT.
Cel mai mic punctaj al său e blocat sub 700.
Asta-l plasează peste medie.
Spune-i asta Comitetului de Admitere al Harvard.
Dnă Casey, vrei să ne explici de ce l-ai plesnit pe Austin Wilson săptămâna trecută?
Sigur. Austin l-a convins pe Jacob să se înscrie la UVA.
Ultimele opt generaţii ale familiei acesteia au mers la Harvard.
L-ai pălmuit pe Austin
pentru că ţi-a convins fiul să aplice la o altă universitate bine văzută?
Nu plăteam 300$ pe oră ca Jacob
să se concentreze să intre la o facultate de stat.
Mamă. Eşti o psihopată.
Înregistrările telefonice arată că s-au dat cinci telefoane de aici
către celularul lui în ziua în care a murit.
- Eu am fost. - Tu?
Da, aveam un test important la fizică a doua zi
şi voiam să răspundă la o întrebare.
Jacob, concentrează-te!
Booth?
Uite. Calibru de 12.
Sunteţi mari vânători?
Văd ce vreţi să spuneţi. Eu şi Austin aveam problemele noastre.
Dar era un meditator decent şi Jacob îl plăcea.
Asta e drăguţ, dar tot va trebui să-ţi testăm armele.
Bine.
De orice e nevoie să am linişte, ca Jacob să se poată concentra.
Cam, mă întrebam dacă...
Sezonul raţelor sau iepurilor?
Încerc să stabilesc dacă armele lui Sue Casey
se potrivesc cu arma crimei.
Dr. Saroyan?
Nu face zgomot.
Trage în iepuri.
- Poftim? - Looney Tunes.
- Haide, omule. - Desenele mă deranjau când eram mic.
- Preferai mai degrabă Addams Family? - Reluări Twilight Zone de fapt.
Totul legat de tine are mai mult sens acum.
Aveai nevoie de ceva?
Da. Am găsit traumatisme date de obiecte contondente peste tot.
Picioare, coaste, craniu.
Poate victima noastră a fost bătută
înainte să fie dusă în locaţia în care a fost ucisă.
Nu cred c-a fost împuşcat cu armele astea.
- Ai stabilit asta deja? - Mulţumită Parasteatoda tepidariorum.
- Ce sunt? - Păienjeni, Cam.
Dumnezeule!
Ce-ai zice de o avertizare pentru cei care nu vorbesc latină data viitoare?
Ai grijă cu aia în biroul meu. Doamne, alea sunt ouă?
Calmează-te, Cam.
- Nu vor ecloza. - Drăguţ.
- Sunt şi în asta. - Nu sunt un fan.
Probabil au fost în subsolul lui Sue Casey,
pentru că durează cel puţin o săptămână ca pânzele să...
- Se ţeasă! - Ce? S-a întâmplat ceva?
Mă gândeam că...
asta sugerează că s-a tras cu armele de aici
cu mult înainte ca el să fie ucis.
Am o idee.
Ce-ar fi ca voi doi să luaţi armele astea
şi locuitorii lor şi să mergeţi cât mai departe?
- Bună idee. - Nicio problemă.
Sigur nu s-a întâmplat nimic?
Nu. Totul e... foarte bine.
O... să plec.
- Ai nevoie de ajutor? - Sigur.
Am început să mă uit prin dosarele clienţilor lui Austin de la companie.
- Ia câteva. - Sig.
- Sigur, pe scurt. - Ştiu.
Se pare că Austin era destul de popular.
Obţinea clienţi noi aproape săptămânal.
Poate unii din ceilalţi meditatori au devenit puţin geloşi.
- Da, la asta mă gândesc. - Cum a fost să-ţi vezi tatăl ieri?
Haide. Nu credeai c-o să observ cine e?
N-o să spun nimănui.
Voiam doar să intru să văd ce faci.
Apreciez gândul. Dar nu suntem la terapie.
Sunt conştientă, doar că mereu ai spus că,
dacă-l vezi din nou, va fi arestat imediat.
- E un puşti. - Un puşti?
Guvernul dă de urma conturilor sale offshore şi le închide.
Dar are o soţie nouă şi un fiu.
A venit să-mi ceară bani pentru susţinerea lor.
Nu-mi pasă ce se întâmplă cu tata, dar...
E fratele tău vitreg. Dacă îl arestezi,
creşte fără tată, la fel ca tine.
Nu-l cunoşti pe Philip Aubrey.
Tot ce-i iese pe gură e o minciună ca să manipuleze.
Nici nu ştiu dacă copilul din fotografia asta chiar e al lui.
Dar dacă nu crezi că spune adevărul,
de ce nu ai spus FBI-ului că l-ai văzut?
Tocmai ai fost psihanalizat.
- Eşti aşa ciudată. - Mulţumesc.
Cred că încep să am o imagine a noilor elevi ai lui Austin.
Mulţi din ei au lucrat cu un meditator pe nume Matt Bogdan.
Pierderea clienţilor înseamnă pierderea de bani.
Poate ar trebui să vorbim cu tipul ăsta, Matt Bogdan.
Sigur.
Aubrey m-a rugat să verific comunicaţiile
dintre Austin şi colegul lui, Matt.
Şi am găsit portalul ăsta online.
- "Tutor Talk"? - Da.
M-am uitat prin toate mesajele şi aproape toate sunt legate de muncă.
Hodgins se poartă altfel în preajma ta în ultima vreme?
În dimineaţa asta, a încercat să mă facă să gust o cultură de mucegai.
Deci nu. De ce?
Îşi tot bagă capul în biroul meu
şi găseşte apoi scuze ca să plece când mă vede.
Nu mi-a spus nimic despre asta, dar...
E un mesaj de la Matt pentru Austin.
"Omule, răspunde-mi la telefoane.
"Te mai rog o dată să dai înapoi, altfel...
Viaţa mea depinde de asta."
A fost trimis în ziua de dinainte ca Austin să fie ucis.
Îl anunţ pe Booth.
Doamne! Cam!
Ce? Ce? Nu, nu. Ce? Ce?
Doamne.
Doamne!
Ştiu că Hodgins e soţul tău şi sufletul tău pereche.
- Dar eu... - Nu, îl ucidem împreună.
Da. Asta rămâne aici.
Ai scris un Op-Ed pentru lucrarea de licenţă
despre cum ai cumpărat o armă de asalt în 15 minute.
Ştim că nu ai probleme în achiziţionarea de arme.
Da, sunt pentru controlul armelor.
Am scris articolul ca să arăt cât de permisiv e sistemul nostru.
- De asta vreau să merg la Drept. - Dreptul e scump.
Probabil a fost foarte stresant să pierzi clienţii în faţa lui Austin.
Te rog. Banii nu sunt o problemă.
Fac treaba asta pentru relaţionare.
- Relaţionare? Cu copii de 15 ani? - Cu părinţii lor.
Nu există cale de acces mai bună la cei din Beltway decât copiii lor.
Stai, ultimul client care a trecut de la Matt la Austin
a fost fiica procurorului şef.
E cel mai important avocat din ţară.
Probabil ai fost disperat să menţii acea ocazie de relaţionare.
L-am rugat pe Austin să mă lase să păstrez un elev.
A refuzat. Dar nu l-aş ucide pentru asta!
Haide.
Nu erai deloc gelos că Austin era mai talentat ca tine?
Nu, tocmai asta e. Austin nu era un meditator mai bun.
Şi negarea e doar un membru al One Direction.
- E un tip dintr-o formaţie. - Ştiu.
Serios. Uită-te la punctajele noastre.
Elevii mei au văzut că punctajele la SAT
se măresc cu mai multe puncte, în medie, decât ai lui Austin.
Şi nu mi-am dat seama de ce părinţii îl preferau pe el.
A văzut-o cineva pe Cam?
E acasă, face duş şi se schimbă.
Ceea ce înseamnă că ar trebui să scapi cât mai poţi.
Dar întâi, rezultatele probelor?
Nimic care să arate unde a fost lăsat inconştient Austin.
Dar am găsit metilsulfonilmetan
şi vitamina C, două ingrediente folosite des
la crema anti riduri.
Asta e ciudat. Austin avea în jur de 20 de ani.
De ce şi-ar face griji că îmbătrâneşte?
Nu ţi-am spus unde am găsit particulele.
Erau pe boxerii lui, chiar lângă...
hai să spunem în zona abdominală inferioară.
Asta înseamnă că cineva mai în vârstă ca el
avea mâinile în pantalonii lui.
- Aşa se explică. - Ce se explică?
De ce mamele preferă...
Serviciile lui Austin şi nu ale lui Matt.
Da, eu nu... Eu...
Doamne. Serios? Haide. Austin e bine făcut.
Obiectiv vorbind, pare mai viril.
- Serios? - Se pare că şi una din mamele
de la meditaţie credea asta.
Dr. Fisher, pe scapula şi pe radiusul stâng,
văd traumatisme date de un obiect contondent care sugerează că victima a fost lovită
cu ceva ce are margini ascuţite.
Da, traumatismului îi corespunde un obiect pătrat, de 2x4.
Sunt de acord. Ce progrese faci cu asamblarea craniului?
E în proces. Ce progrese faci cu cartea audio?
Foarte bine. Nu că te-ar interesa.
Angela ţi-a spus.
N-ar trebui să am deloc încredere în ea.
Spune-mi, ce ţi se pare aşa inacceptabil la romanele mele?
Nu ştiu dacă să vorbesc sincer aici.
Dar... din puţinul citit,
mi se par ieftine
şi că le lipseşte o anumită perspicacitate.
Perspicacitate?
Da, e un cuvânt obişnuit din vocabularul elevilor pentru SAT.
- Înseamnă subtilitate sau înţelegere. - Ştiu ce înseamnă.
Mi s-a părut doar o alegere interesantă.
Aşteaptă.
E o mică contuzie pe acest fragment
al osului frontal şi bucata sa corespondentă.
Vezi asta? O mică crestătură.
O mică puncţie, conformă urmei incisivului uman.
Am văzut profilul ăsta de traumatism în cazuri în care victima a lovit cu capul.
Victima s-a bătut cu puţin timp înainte să moară.
Având în vedere probele cremei de mâini,
şi dacă se culca cu femeie măritate, s-ar putea să căutăm un soţ gelos.
O melodramă demnă de unul din romanele tale scandaloase.
Poate e suficientă discuţie sinceră pentru tine azi.
Totul e... o mare neînţelegere.
- Unde e soţia mea? - E cu alt agent, dle Mills.
Dar las-o pe ea.
Austin a fost la tine acasă în ziua în care a murit.
Înregistrările de la Urgenţe arată că te-ai internat
cu nasul spart în noaptea aia.
Nu are sens să negi asta.
Înţeleg cât de furios trebuie să fi fost.
L-ai găsit pe meditatorul fiului tău cu soţia ta.
- L-ai ucis accidental? - Nu.
El a exagerat.
- M-a lovit cu capul. Tare. - Aşa că ai ripostat.
Sper că soţia ta va spune aceeaşi poveste.
Dnă Mills, de cât timp te culci cu Austin?
Te rog, spune-mi Cornelia. Şi nu mă culcam cu Austin.
Nu are sens să negi.
Ştiu că aveai mâinile în pantalonii lui.
Am făcut asta
pentru că ştiam că Gavin urma să intre pe uşă.
Voiai ca soţul tău să te prindă?
Eu şi Gavin conducem birouri de avocatură foarte stresante.
Avem nevoie de relaxare. Şi nimic nu se compară
cu sentimentul de a fi prins în flagrant.
E un sentiment oribil.
Soţia mea... se excită când mă tachinează cu alţi bărbaţi.
- Desigur, Austin nu e primul. - Nu?
Normal că nu, a fost grădinarul,
băiatul care curăţă piscina, cel care acordează pianul.
Austin a fost ultima picătură.
Nu, nici măcar nu era prima dată cu Austin.
De obicei, doar o respinge, dar...
de data asta, Austin părea diferit.
- Nervos. - Te-a lovit cu capul.
Apoi a ţipat ceva de genul
"Sunteţi toţi nebuni.
"Credeţi că banii înseamnă că puteţi face orice nepedepsiţi.
Am terminat."
Apoi Austin a ieşit şi atunci l-am văzut ultima dată.
Grozav, mulţumesc, dnă Mills.
Ţi-am spus, Cornelia.
Poţi pleca.
Îţi mai reţinem soţul puţin, să-i verificăm alibiul.
Dar între timp, orice altceva ce-ţi aminteşti...
Ce-ar fi să-mi dai telefonul tău?
În caz că-mi amintesc ceva?
E ceva în dosarele lui Austin care să sugereze
de ce era mai stresat ca de obicei?
Se ocupa de 50 de elevi, dar asta era normal.
Mă îndoiesc amarnic.
În zilele mele de meditaţii, mă puteam ocupa de 10 elevi.
Nu mi se pare credibil ca Austin să fie de cinci ori mai activ.
Da, pare cam mult.
- Ai ceva pentru mine, dr. Fisher? - Da.
Hodgins a primit rezultatele înapoi de la traumatismele date de obiectul contondent.
Şi te-a pus pe tine să le aduci?
Cred că se temea să te vadă.
Dar a spus că obiectul cu care Austin a fost bătut
a fost din oţel, şi avea urme de piele.
Cred că a fost găsit în zona Fifty Shades of Grey.
Mulţumesc pentru imagine.
Astea sunt facturile clienţilor lui Austin.
Tot ce trebuie să fac e să las computerul să scaneze datele şi orele meditaţiilor.
Asta e ciudat.
Se pare că îşi programa de trei ori clienţii.
Înţeleg ce se întâmplă aici.
Asemenea înşelăciuni sunt excesive.
Părinţii plătesc absolvenţi de facultate
ca să urmeze cursurile online în locul copiilor lor.
Elevii lui Austin trişau?
Unii din ei e posibil să fi fost cinstiţi.
Dar i-ar fi taxat mai mult pe cei care înşelau.
Dacă e adevărat, şefa lui Austin, Amy, sigur ar şti despre asta.
Dră Bryan, agent special Aubrey.
Ea e colega mea, Karen Delfs.
- Vrei să cobori? - Iar asta.
Aşa cum le-am spus colegilor voştri, vrem să ajutăm, dar asta dă peste cap
mediul de studiu al elevilor mei.
Nu vrei să spui că îi dă peste cap pe meditatorii care fac cursurile elevilor?
Nu ştiu despre ce vorbiţi.
Şi deja v-am spus,
nu l-am văzut pe Austin în ziua în care a murit.
Îmi pare rău, nu pot să fac nimic mai mult pentru voi.
Ia te uită.
- Ăla e sânge uscat? - Austin a fost rănit
de un obiect de oţel cu urme de piele.
Ca scările astea, cu piele de pantofi pe ele.
A căzut pe scări.
Va trebui să te rugăm să vii cu noi.
Mediul ăsta de studiu al tău e acum locul crimei.
O să te mai întreb ultima dată.
Ce făcea Austin în birou în noaptea în care a murit?
Amy, te-aş sfătui să nu mai răspunzi la întrebări.
- Iartă-mă, ce faci? - O reprezint pe dra Bryan.
Fiul meu e clientul ei, aşa că măcar cu atât să ajut.
Ne-a minţit, mă înţelegi? Austin urma s-o denunţe.
Asta e o nebunie, n-am vorbit deloc cu Austin în acea zi.
Destul, Amy.
Agent Booth, ce aud
e că nu ai probe care să-mi lege clienta de crimă,
sau care să sugereze că ştia că Austin trişa.
E greu de crezut că Amy nu ştia despre asta.
Făcea bani pe urma muncii frauduloase a lui Austin.
Am ceva ce ai vrea să vezi.
Asta e o listă cu fiecare elev cu care s-a întâlnit Amy în biroul ei
în noaptea morţii lui Austin,
cât şi înregistrări de securitate cu Amy de la restaurant
la 48 km de unde a fost găsit cadavrul.
Alibiul clientei mele e documentat şi solid.
Amy? Dacă asta e tot...
Sau poate nu e tot.
Agent Booth?
Ciudat.
Vreau cheeseburger, cartofi prăjiţi.
Nimic pentru mine, mersi.
Nimic? Te simţi bine?
Doar că nu mi-e aşa foame.
Dr. Brennan, cum merge cariera cărţilor în format audio?
- N-o încuraja. - Foarte bine, mulţumesc.
Am terminat de înregistrat audiţia şi am trimis-o redactorului.
Super. S-o auzim.
Sigur.
Andy şi Kathy erau într-o situaţie dificilă.
"Unde suntem?" a întrebat Kathy.
- "Încă nu ştiu," a spus Andy. - Stai puţin.
Iartă-mă, asta e vocea ta pentru agentul Andy?
Da, exact aşa îl aud în mintea mea când scriu.
- Nu. - Asta e... foarte bine.
E foarte bine.
Calitatea înregistrării foarte clară.
Cazul?
Chiar dacă Austin nu s-a întâlnit cu Amy
în noaptea în care a murit, bazându-ne pe ceea ce le-a spus soţilor Mills,
sigur a mers acolo pregătit să-şi dea demisia.
Întrebarea e ce s-a întâmplat în afara acelor birouri
şi l-a oprit să intre?
Asta e o hartă a tuturor împuşcăturilor de pe cadavru.
Ce reprezintă culorile?
Fiecare culoare corespunde uneia din cinci împuşcături.
Dar tot e puţin neclar.
Dacă iei imaginea asta
şi o pui deasupra
priveliştii locului crimei,
apoi arăţi zonele în care gloanţele au lovit pământul?
Asta e o idee bună.
Îmi va lua câteva secunde.
Te-ai gândit ce-i vei face lui Hodgins?
Sigur vrei să ştii?
Da, mult mai clar.
Ucigaşul a tras când era deasupra cadavrului.
Sângele e prea dispersat.
Da, ai dreptate. Nu se potriveşte.
Având în vedere raza stropilor,
ucigaşul trebuia să tragă de la câţiva metri de sus.
Dar nu şi dacă ţeava era scurtată.
- Arma să fi avut ţeava tăiată? - Exact.
Ajustează simularea pentru lungimea ţevii...
de 30 centimetri.
Da, merge. Dar stai, nu e ilegal
să deţii o armă la care ai tăiat ţeava?
Este. Nu căutăm pe cineva
cu o armă cu care vânează.
Nu, căutăm pe cineva cu o armă cu care s-a comis o infracţiune.
Aubrey, nu ţi-au spus că e tort în camera de recreere?
- Ia te uită. - Nu, mersi.
Până aici. Ce naiba ai?
Haide.
Nu vreau ca asta să se interpună cu munca,
dar ştii că tata s-a întors în ţară.
Da, ştiu, avem oameni care-l caută.
Ştiu, doar că... mă gândesc la asta, atâta tot.
În fine, astea sunt toate cazurile
cu crime comise în ultimul an ce implică o puşcă cu ţeava tăiată.
- Sunt multe. - Poţi da deoparte
toţi deţinătorii de arme arestaţi.
Nu poţi ucide pe cineva dacă eşti deja la închisoare.
Asta e clar.
Greu, nu?
Tatăl meu era o figură.
- Bea, nu? - Da.
Bea şi ne bătea de ne rupea pe mine şi pe fratele meu până am ajuns la bunicul.
Cred că niciunul din noi nu a tras bine
la loteria taţilor.
Tata a murit acum ceva vreme. N-am avut ocazia să-l confrunt.
Să-i spun ce simt, ca de la bărbat la bărbat.
Booth, hai să presupunem că ştiu unde tata...
Nu mai vorbi.
Spun doar că, atunci când îl arestăm pe tatăl tău,
poate vei avea ocazia să fii împăcat.
- Ia te uită. Am găsit ceva. - Ce e?
Un jaf al unui magazin de acum o lună.
Arată ca cineva cunoscut?
E colegul de cameră al lui Austin, Benny.
Da, are aceeaşi armă folosită la uciderea prietenului său.
Se pare că amicul tău, Austin a fost ucis cu o puşcă cu ţeava tăiată.
- Recunoşti casierul? - Pentru că el te recunoaşte pe tine.
Te-a recunoscut la aliniere, fără probleme.
Înţeleg, nu arată bine. Dar aşa cum ţi-am spus,
nu i-aş face niciodată rău lui Austin.
Ce vrei să spui? Că e o coincidenţă?
Nu. Spui că avea ţeava tăiată?
Atunci da, arma mea l-a ucis.
M-am încurcat cu oamenii greşiţi,
am făcut nişte lucruri rele pe care n-ar fi trebuit să le fac.
Austin a aflat. Era supărat.
M-a confruntat, mi-a spus că sunt mai bun de atât.
Urma să te denunţe.
- Tu şi amicii tăi l-aţi redus la tăcere? - Nu. Austin nu era turnător.
Nu. Mi-a luat arma şi muniţia şi le-a ascuns.
El ţinea arma modificată. Probabil unul din părinţi a aflat...
Ştii ce? M-am săturat
ca tu să arăţi cu degetul pe toată lumea în afară de tine.
Ai dreptate. A fost arma mea.
Şi trebuie să trăiesc cu asta.
Dar nu l-am ucis.
Crezi c-a fost unul din elevii lui, Benny?
Nu. Nu. Copiii aceia îl idolatrizau.
Glumeam că acei copii bogaţi erau doar un cec.
Austin, îi făcea să se simtă de parcă era altceva,
de parcă erau prieteni sau ceva.
Îl iubeau.
Vă spun... verificaţi părinţii.
Dr. Brennan, ai găsit ceva?
Uită-te la traumatismul de pe humerusul stâng.
Traumatism dat de un obiect contondent.
Cel mai probabil de la căderea pe scări.
Poate. Dar sunt mult mai multe fisuri
ce înconjoară locul decât la celelalte traumatisme datorate scărilor.
Crezi c-a fost datorită a altceva?
Ar trebui să-l pun pe dr. Hodgins să ia probe imediat.
Ştii ce? Lasă-mă să i le duc eu.
E timpul ca noi doi să vorbim.
Dr. Hodgins, dr. Brennan voia să vezi
dacă sunt urme în traumatismul găsit pe humerus.
- Sigur. Mă ocup de asta. - Şi cred că ar trebui să vorbim.
Sigur.
În câte belele m-am băgat?
Te rog, dr. Hodgins.
De fapt, văd acest mic episod
ca o oportunitate pentru introspecţie.
Da?
Faptul că unuia din colegii mei îi era aşa frică de mine
că ar muşamaliza o infestare cu păienjeni în biroul meu
mă face să cred că ar trebui să mă gândesc la stilul meu de management.
O să mă ierţi?
Fie asta, fie aştept
până te simţi în siguranţă... zile sau poate luni.
Apoi, când te aştepţi mai puţin, mă răzbun.
Vorbeşti serios? Haide, Cam.
Acea anticipare e pur şi simplu crudă.
Aproape ca şi cum ai trăi cu frică constantă că poate ai un păianjen în păr?
Poate te grăbeşti cu probele. Nu vrei să mă faci să aştept.
Am cercetat locuinţa lui Benny în sus şi în jos.
Niciun semn de arma crimei.
- Poate spunea adevărul. - Cred că am găsit ceva.
Benny a spus că toţi elevii îl adorau pe Austin, nu?
Că aveau o impresie foarte bună despre el.
Îl credeau mai mult prieten decât meditator.
Ceea ce înseamnă că niciunul din ei nu avea motiv să-l ucidă.
Doar că am lucrat la sute de cazuri de hărţuire,
şi în 9 din 10 cazuri nu pentru cei ameninţători
ar trebui să-ţi faci griji, pentru că îşi exprimă agresiunea prin cuvinte.
- Cei care ar trebui să te sperie... - Sunt cei care îşi exprimă afecţiunea.
Ce spui e că poate un elev era destul de ataşat de Austin...
Apoi elevul ar fi foarte supărat să afle că Austin pleca.
Aubrey, ia o listă a tuturor copiilor care erau în biroul de meditaţie din noaptea aia.
Ar trebui să...
- Grozav. Acum ce mai e? - Trebuie doar
să-i mai pun fiului tău câteva întrebări, atâta tot.
Nu. Îmi pare rău. Deja v-am spus tot ce ştim.
Doar că Jacob a omis să ne spună
că era la birourile de meditaţie în noaptea în care Austin a murit.
N-am minţit. Am spus că am o întrebare despre fizică, dar Austin nu răspundea.
Aşa că am mers acolo cu bicicleta să văd dacă mă ajută Amy.
Poftim. Ţi-a răspuns la întrebare.
- Acum plecaţi? - Stai puţin.
Bones, uită-te la pedala aia.
Forma pare corectă. Corespunde cu leziunea de la humerus.
- Despre ce vorbeşte? - S-au găsit urme de ax pe cadavru.
Dacă Jacob şi-a pus bicicleta în portbagajul lui Austin
împreună cu cadavrul, pedala
ar fi presat în humerusul lui Austin.
- Booth, sunt urme de sânge pe bicicletă. - Nu aveţi dreptul să fiţi aici.
L-ai văzut pe Austin la birouri în acea noapte, nu?
- Ţi-a spus că îşi dă demisia. - L-am întrebat dacă am rămâne prieteni.
A spus că nu, că sunt doar un cec pentru el.
- Asta probabil te-a enervat. - Jacob, ce ai făcut?
N-am făcut nimic. El a instigat cearta.
N-am vrut să cadă pe scări.
Dar după ce a căzut...
L-ai dus într-o parte urâtă a oraşului şi l-ai împuşcat ca să nu arate ca un accident.
Jacob, spune-le că greşesc.
Mamă, taci o dată?
Nu voiam să pierd toate pentru câte am muncit.
M-a numit cec.
Mă gândeam că, dacă aştept suficient de mult, o să apari.
E sigur?
Asta înseamnă că te-ai gândit? Că mă vei ajuta?
Nu pe tine. Pe copil.
M-am gândit la cum am crescut eu, văzându-ţi faţa la ştiri, cum plângea mama.
Nu i-aş dori copilăria asta nimănui.
N-aş fi plecat niciodată dacă n-aş fi crezut că nu te vei descurca...
că te vei dovedi a fi un om aşa bun.
Şi am avut dreptate.
Sunt mândru de tine, James.
Eşti unul din singurele lucruri bune pe care le-am făcut în viaţă.
Un prieten de-al meu spune că oamenii se pot schimba.
Poate are dreptate.
Dar nu sunt pregătit să am încredere în tine.
Philip Aubrey, eşti arestat.
Asta a fost o greşeală, James.
- Dle... - Şi încă ceva.
Nu-ţi asuma niciodată meritele pentru cum am ajuns.
Tot ce e bun la mine e în ciuda faptului că-mi eşti tată.
Să mergem.
Ştiu c-a fost greu, dar ai făcut lucrul corect.
Oare?
Mi-am sunat prietenul de la Departamentul de Stat.
Doar ce m-a contactat. Nu ştiu cine e copilul.
Nu e fiul tatălui tău.
Îmi daţi un burger pentru prietenul meu, vă rog?
- Mă simt bine, serios. - Cu porţie dublă de brânză.
- Poate un shake? - Două milkshake-uri.
Cioc, cioc. Ce mai faci?
Cam vrea să semnezi raportul ăsta.
Mulţumesc. Eşti liber pentru restul serii.
Noapte bună.
De fapt, înainte să pleci,
mai devreme mi-ai criticat munca cum că-i lipseşte perspicacitatea.
Poate am fost puţin cam dur.
Te asigur, am obrazul gros, într-un sens metaforic.
Dar alegerea cuvintelor mi-a amintit de ceva.
Acum ani de zile, redactorul mi-a trimis poveşti scrise de cititori
în stilul cărţilor mele. Ficţiune a fanilor.
Majoritatea erau groaznice. Dar una din ele nu a greşit partea ştiinţifică.
Se numea "Perspicacitatea din Oase."
- Asta e ironic. - Un memorabil titlu prost.
Povestea se concentra pe un stagiar chinuit care...
A avut o aventură cu şefa sa. Dr. Brennan...
Dacă-mi dai voie...
- Am făcut o analiză pe computer... - Nu ai făcut asta.
A prozei din acea poveste cu lucrările scrise pentru mine.
Rezultatul a fost concludent.
Nu doar că mi-ai citit romanele,
dar ai fost, odată, un fan devotat al lor.
O să le spui Angelei şi lui Hodgins despre asta, nu?
- Ar fi inutil de crud. - Mulţumesc.
Cred că e suficient ca noi să ştim că, în ciuda afecţiunilor tale apatice,
sunt lucrurile pe lumea asta care-ţi aduc bucurie.
Sunt într-un iad creat de mine.
Bones, ai venit la timp.
Christine, se spală pe dinţi şi se pregăteşte să se culce.
Excelent. Cum se simte Aubrey?
Va fi bine. A mâncat deja 12 gogoşi.
M-am gândit. Cred că e grozav că-ţi trimiţi proba de audiţie.
Ştii ce? Te ambiţionezi singură.
- De fapt, am distrus-o. - Ce? De ce?
Ca autor, îmi pot citi ascultătorii,
şi tot ce trebuie să ştiu despre viitorul meu ca actor de voce
a fost evident în conduita lui Aubrey de azi.
Puştiul nu se poate preface deloc.
În plus, mi-a amintit cineva
că munca mea deja a avut efect asupra multor oameni, oricum ai citi-o.
Vorbind de asta,
e un mare fan al tău în camera din spate
căruia i-ar plăcea să-i citeşti.
- Crezi? - Cu siguranţă.
Serios? Dacă încep cu ultimul meu roman,
ar putea fi prea confuz.
Poate prima mea carte.
Stai puţin. Vorbeşti serios?
E puţin prea dură pentru un copil de şase ani.
Nu. Poveştile mele nu sunt mai dure decât basmele obişnuite.
Bones, acolo vorbeşti despre crime brutale.
În "Cenuşăreasa" originală, doi porumbei le scoteau ochii surorilor vitrege.
Nu-mi amintesc asta în film.
E în povestirea originală, pe care i-am citit-o deja.
- Ce? - Nu mă judeca, Booth.
Când am descris scosul ochilor, am făcut-o într-o manieră cu gust.
Cu gust? Nu e nimic cu gust...
Traducerea şi adaptarea: Relic @ Titrări Team
Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org