Unde te duci?
La Cernobîl.
Din episoadele anterioare...
Ignatenko, Pompieri Militari şi Echipaj de Salvare. Trebuie să-l găsesc.
Moscova. Spitalul nr. 6.
Aţi venit din cauza focului?
Avem motive de îngrijorare?
Nu.
Nu pot zbura peste miez.
O centrală nucleară din Suedia a detectat radiaţiile.
Măcar evacuaţi Prîpeat!
Când lava va pătrunde în aceste bazine,
va supraîncălzi
provocând o importantă explozie termică.
Şi când se va întâmpla asta?
Peste aproximativ 48-72 de ore.
Dar e posibil să avem o soluţie.
CERNOBÎL Episodul 3
E posibil ca apa să-i fi ucis deja?
Da.
Şi-atunci?
Dacă nu funcţionează?
Duceţi-i în camion!
Aduceţi furtunurile! Începeţi să pompaţi apa!
SPITALUL NUMĂRUL 6, MOSCOVA 30 APRILIE 1986
PATRU ZILE DE LA EXPLOZIE
Am venit să-mi văd soţul.
Vasili Ignatenko. E un pompier de la Cernobîl. Am permisiune...
De la Cernobîl?
Îmi pare rău, fără vizitatori.
Maiorul Burov mi-a spus să zic...
Fără excepţii.
Vă rog, vin tocmai din Kîiivska Oblast.
Scuzaţi-mă!
Cine eşti? Ce cauţi aici?
- Am permis de trecere. - Nu ai voie aici. E periculos.
Am venit să-mi văd soţul, pe Vasili Ignatenko.
E pompier la Cernobîl.
Ştiu cine e Ignatenko, dar nu se poate.
Dar am permis de trecere...
Poţi să-l vezi 30 de minute. Nici un minut în plus.
Şi nu ai voie să-l atingi absolut deloc.
- Înţelegi? - Da.
- Salonul 15. - Mulţumesc.
- Nu eşti însărcinată, nu? - Nu.
Nu trebuie să ţi-o dau ţie.
Poftim!
Stai aşa! Încă n-am terminat.
Nu, n-a terminat.
În regulă.
Da.
Ia uite cine a apărut!
Ce v-am zis eu?
N-am cum să mă ascund de tine, nu?
Uşurel! E în regulă...
Suntem în regulă...
Cum de s-a întâmplat una ca asta? Cine le-a dat ideea?
- Sugerezi că am fost eu? - Cineva a fost.
Cineva a decis că zona de evacuare ar trebui să fie de 30 km,
când ştim bine că avem aici, în regiunea Gomel, cesiu-137.
E la o distanţă de 200 km!
- Aşa s-a decis. - În baza a ce?
Nu ştiu!
Iertaţi-mă... Poate că mi-am petrecut prea mult timp în laborator.
Sau poate că sunt doar prost.
Chiar aşa funcţionează totul?
O decizie arbitrară, în necunoştinţă de cauză, care va costa multe vieţi,
luată de un aparatcic, de un politician carierist?
Eu sunt un politician carierist.
Ar trebui să ai grijă cum vorbeşti, tovarăşe Legasov.
Tovarăşi!
Avem confirmarea vizuală a faptului că focul e aproape stins.
S-au redus şi emisiile de iod-131 şi de cesiu-137.
Bun. Aşa este?
Dar temperatura e în creştere şi...
A crescut valoarea emisiilor de zirconiu-95.
E de la armătura capsulelor de uraniu.
Ce înseamnă asta?
A început topirea.
Daţi-vă de pe mine!
Daţi-vă!
- Nu te mişca! Stai potolit! - Daţi-vă la o parte! Îl doare!
- Nu ai voie aici. - Ce i se întâmplă?
- Ieşi! - Tovarăşă, vă rog!
Nu ai voie aici!
Nu te mişca!
2 MAI 1986
MOSCOVA CERE AJUTOR
Da.
Fă-mi legătura!
Ei bine...
Focul e aproape stins, bazinele de barbotare sunt golite...
Am eliminat cu succes riscul unei explozii termice.
Şi?
Situaţia din nucleu se deteriorează mai repede decât am anticipat.
Placa de ciment va rezista între şase şi opt săptămâni,
dar, după asta, Legasov estimează un risc de 50 la sută
ca placa de ciment să fie străpunsă de combustibilul
care să se topească în pânza freatică.
Şi unde se duce pânza freatică?
În râul Prîpeat,
care se varsă în Nipru.
Principala sursă de aprovizionare cu apă pentru 50 de milioane de oameni.
În plus, culturile şi şeptelurile ar fi inutilizabile.
Recomandăm instalarea unui schimbător de căldură sub placa de ciment,
ca să scădem temperatura miezului şi ca să stopăm procesul de topire.
Şi, ca să facem asta, mi s-a spus că vom avea nevoie...
... de tot azotul lichid din Uniunea Sovietică.
Bine.
- Şi, desigur, ne-ar mai trebui... - Primeşti orice ai nevoie.
- Ar trebui să fie clar până acum... - Da.
- Altceva? - Nu, nu. Mulţumesc.
Da. Aş vrea să aduc în discuţie zona de excludere de 30 km.
Staţi! Cine... Sunteţi profesorul Legasov? Ce zonă de excludere?
Detalii neînsemnate, tovarăşe secretar general.
- Prim-ministrul Rîjkov a decis... - Dacă el a decis, atunci, aşa rămâne.
Uite ce e, dle profesor Legasov... Vă aflaţi acolo dintr-un singur motiv.
Înţelegeţi? Ca să puneţi capăt situaţiei.
Nu vreau să veniţi cu probleme. Vreau să ştiu când se va termina totul.
Dacă întrebaţi când va fi Cernobîlul sută la sută sigur,
să ştiţi că timpul de înjumătăţire a plutoniului-239 este de 24000 de ani.
Aşa că, poate, ar trebui să spunem: "Nu în timpul vieţii noastre."
Cred că ar trebui să facem o plimbare.
E târziu. Sunt obosit.
Mergem la plimbare.
Ce vrei? Să-ţi cer scuze?
N-o să stau cu mâinile în sân...
Ce se va întâmpla cu băieţii noştri?
Care băieţi? Scafandrii?
Scafandrii, pompierii, oamenii din camera de control...
Ce le fac radiaţiile, mai exact?
Ţinând cont de nivelul de radiaţii la care au fost expuşi unii dintre ei...
Radiaţiile ionizante distrug structura celulară.
Pielea se băşică, devine roşie, apoi, neagră.
După asta, urmează o perioadă de latenţă.
Efectele imediate se diminuează. Pacientul pare să-şi revină.
Pare chiar sănătos, dar nu este.
Etapa asta durează de obicei o zi sau două.
Continuă!
Apoi, încep să se manifeste leziunile la nivel celular.
Măduva osoasă moare.
Sistemul imunitar intră în colaps.
Organele şi ţesuturile moi încep să se descompună.
Sângele ţâşneşte din artere şi din vene, de parcă ar fi ciuruite.
Nici măcar nu li se mai poate administra morfină, pentru durere,
deşi e inimaginabilă.
Apoi, după trei zile, până la trei săptămâni, eşti mort.
Asta se va întâmpla cu acei băieţi.
Şi cu noi?
Am primit o doză constantă, dar nu aşa de mare.
Nu e suficient de puternică încât să ucidă celulele,
dar îndeajuns ca să ne afecteze ADN-ul.
Aşa că, în timp, vom face cancer.
Sau anemie aplastică.
Orice ar fi va fi mortal.
Ei bine...
Într-un fel, s-ar părea că am scăpat ieftin, Valeri.
I-am mai văzut.
Acum ştii de ce am vrut să ieşim la o plimbare.
E foarte probabil ca şantierul să fie plin de microfoane.
Şi camerele noastre, chiar şi băile.
Au fost aici tot timpul.
Bineînţeles că au fost aici tot timpul.
Dacă îi vedem acum
înseamnă că vor să ştim.
Ai văzut asta?
Combustibilul se topeşte mai repede decât am prevăzut.
Ştiu. Am un plan.
Sper că te gândeşti la un schimbător de căldură.
Da.
Voiam să te întreb ceva, tovarăşă.
Dar mi-e clar că deja îţi pui aceeaşi întrebare.
De ce a explodat?
Am verificat valorile de nenumărate ori,
plecând de la premisa celor mai proaste condiţii într-un reactor RBMK,
şi ajung mereu la acelaşi răspuns.
La care?
Nu e posibil.
Şi totuşi...
N-o să găseşti răspunsul aici.
Şi nu pe hârtie.
Toţi cei care au fost în camera de control, Diatlov, Akimov, Toptunov,
sunt în Moscova, la Spitalul nr. 6.
Trebuie să aflăm cu exactitate ce s-a întâmplat în acea noapte.
Fiecare moment în parte, fiecare decizie în parte...
Du-te acum! Cât mai sunt în viaţă... Vorbeşte cu ei!
Dacă nu aflăm cum s-a întâmplat una ca asta, se va întâmpla din nou.
Khomiuk...
Ai grijă!
Tula, Republica Sovietică Federativă Socialistă Rusă, 3 mai 1986
Ştii ceva? Du-te dracului!
Vă zic eu un banc.
Ce-i mare cât casa,
arde 20 de litri de combustibil pe oră,
scoate o grămadă de fum şi de zgomot
şi taie un măr în trei?
O maşinărie sovietică făcută să taie merele în patru.
- Cine e la conducere aici? - Eu sunt şef de echipă.
Eu sunt Şadov, ministrul industriei cărbunelui.
Ştim cine sunteţi.
Câţi oameni ai?
Pe tura asta, am 45. 100, în total.
Am nevoie ca toţi cei o sută să-şi ia echipamentul şi să urce în camioane.
Serios?
Încotro?
E strict secret.
Bine, atunci... Începeţi să trageţi!
N-aveţi suficiente gloanţe pentru toţi.
Omorâţi cât mai mulţi!
Cei rămaşi o să vă bată măr.
- N-ai voie să ne vorbeşti aşa! - Mai taci dracului!
Aici suntem în Tula. Asta e mina noastră.
Nu plecăm decât dacă ştim de ce.
Mergem la Cernobîl.
Ştiţi ce s-a întâmplat acolo?
Noi săpăm după cărbune, nu după schelete.
Combustibilul reactorului se va scurge în pământ
şi va contamina apa din Kiev până la Marea Neagră. Toată.
Pentru totdeauna, din câte am înţeles.
Vor ca voi să împiedicaţi acest lucru.
Şi cum ar trebui să facem asta?
Nu mi-au spus, fiindcă nu e cazul să ştiu.
Tu trebuie neapărat să afli sau e de ajuns ce ţi-am spus?
Acum chiar că arăţi ca ministrul cărbunelui.
Vasia!
Nu, nu, nu...
Ţi-au spus să nu mă atingi.
E periculos.
Dar ei te ating.
Dacă nu e periculos pentru ei, nu e nici pentru mine.
Cum se simt ceilalţi?
I-au dus într-un salon special.
Nu-mi spun unde anume.
Poţi trage perdelele?
Trage perdelele!
Te rog, spune-mi ce vezi afară!
Spune-mi totul!
Văd Piaţa Roşie.
Şi Kremlinul.
Turnul Spasskaia... Mausoleul...
Vezi catedrala Sfântul Vasile?
Da.
Da. E frumoasă.
Ţi-am zis eu...
Ţi-am zis că o să-ţi arăt Moscova, nu-i aşa?
Da.
Mulţumesc.
Nu mănânc porcăria aia.
Adu-mi altceva.
Nu sunt asistentă, tovarăşe Diatlov, ci fizician specialist în energie nucleară.
Atunci, tovarăşă fizician specialist în energie nucleară,
dacă nu ai un sendviş cu unt şi caviar,
poţi să ieşi dracului din salonul meu.
Ce este?
Nu mă pricep la asta, Boris.
La minţit.
Ai avut vreodată de-a face cu mineri?
Nu.
Sfatul meu e să spui adevărul.
Oamenii ăştia muncesc în beznă. Văd totul.
Andrei Glukhov, şeful de echipă.
Astea sunt bune de ceva?
Până la un anumit punct.
Desigur.
Care-i treaba?
Trebuie să instalăm un schimbător de căldură pe bază de azot lichid
sub această placă de ciment.
Nu avem cum să pătrundem din interiorul clădirii,
aşa că trebuie să ajungeţi acolo prin subteran.
Şi ce e deasupra plăcii?
Miezul reactorului nuclear, care se topeşte.
Adică aşa?
Practic, da.
- O să cadă peste noi? - Nu, dacă terminaţi în şase săptămâni.
Dimensiuni?
Începeţi săpăturile de aici.
Săpaţi un tunel de 150 m, până aici,
şi excavaţi pe o porţiune de 30 pe 30 m, pentru schimbătorul de căldură.
Şi, fiindcă trebuie redus la minimum impactul asupra pământului de deasupra,
nu puteţi folosi utilaje grele. Totul trebuie făcut manual.
Vom avea nevoie de mai mulţi oameni. Cel puţin 400.
Va trebui să muncim non-stop.
Cât de adânc să fie tunelul? La 6 m?
- 12. - 12?
- De ce? - Pentru protecţia voastră.
La acea adâncime, veţi fi protejaţi de o mare parte dintre radiaţii.
Intrarea în tunel nu va fi la 12 m sub pământ.
Nu.
Şi nici acum nu suntem la 12 m sub pământ.
Nu, nu suntem.
Avem câteva utilaje aici. Vom mai primi până la miezul nopţii.
- Puteţi începe dimineaţă. - Nu, începem acum.
Nu vreau ca oamenii mei să stea aici mai mult decât e strict necesar.
Dacă astea ar fi bune de ceva, aţi purta şi voi.
Toţi sunt aşa?
Toţi.
6 MAI 1986 NOUĂ ZILE DUPĂ EXPLOZIE
- Da. - La cât a urcat?
50 de grade.
Drăcie!
Hei!
Hei, voi!
Avem nevoie de ventilatoare.
În ce scop?
Cum adică în ce scop?
Ca să vă săpăm nenorocitul de tunel, de-aia. Cine te-a băgat în seamă?
Uşurel, tovarăşi!
Sunt 50 de grade acolo, jos.
Nu putem respira fără măşti, nu putem respira cu măşti.
Parcă suntem în cuptor. Avem nevoie de ventilaţie.
Ventilatoarele vor ridica praful în aer, care vă va intra în plămâni.
De 20 de ani trag praf în plămâni.
Dar nu praf ca ăsta. Îmi pare rău, e spre binele vostru. Fără ventilatoare.
Mă numesc Ulana Khomiuk.
Sunt fizician specialist în energie nucleară, de la comisia din Cernobîl.
Vreau să-mi spui tot ce s-a întâmplat în noaptea accidentului.
Eşti de acord?
Da.
Vreau să spun.
Bine.
Care era titulatura ta?
Mă numesc Leonid Fedorovici Toptunov.
Sunt inginer-şef senior în camera de control a reactorului,
la Centrala Nucleară de la Cernobîl.
Inginer senior?
Câţi ani ai?
25.
Liusia?
Da, sunt aici.
Ai stat aici în tot acest timp?
Nu mi-a zis nimeni să plec.
Eu ţi-am zis.
- Am zis că ai voie 30 de minute. - Unde ai fost?
Când are dureri, când i se lipesc rănile de halat...
Când se scapă pe el de cinci ori pe noapte...
Eu i-am purtat de grijă. Tu unde ai fost?
Am fost în aripile de nord şi de vest,
unde sunt zeci de pacienţi de la Cernobîl exact ca el.
- E periculos pentru tine... - E soţul meu.
Nu mai este. Acum e altceva. Înţelegi?
Reprezintă un pericol pentru tine.
E ars.
Du-te acasă!
Te rog!
Nu va mai dura mult. Nu...
Nu vreau să moară singur.
Stai dincolo de folia de plastic!
Dacă nu, pun paza să te dea afară.
Liusia?
Da, iubitul meu.
E zi?
Nu, e noapte acum.
Cred că am avut un vis...
Dar a dispărut...
Vasia...
Vom avea un copil.
Focul e stins.
E stins, Valera!
Minerii fac progrese incredibile.
Zic că o să termine toată treaba într-o lună.
Într-o lună... Îţi dai seama?
Ştiu că munca nu e nici pe departe gata.
Dar e începutul sfârşitului.
Mă scuzaţi că vă deranjez, tovarăşe ministru adjunct, dar...
E vorba despre mineri...
Ce-i?
Nu ne daţi ventilatoare şi e prea cald ca să stăm îmbrăcaţi.
Aşa că minerim ca pe vremuri, cum făceau părinţii noştri.
Dar tot purtăm nenorocitele de bonete. Ce mai vreţi?
Nu sunteţi la fel de protejaţi fără...
Vrei să-mi spui că ar schimba ceva?
Veţi avea grijă de ei după ce se va termina totul?
Nu ştiu.
Nu ştii...
Deci puterea reactorului a crescut de la 200 de megawaţi la 400?
Da, foarte repede.
De ce nu ai declanşat închiderea de urgenţă?
De ce nu aţi apăsat pe butonul AZ-5?
Am apăsat.
I-am raportat lui Akimov creşterea înregistrată, iar el a apăsat pe buton.
Leonid, nu e posibil aşa ceva.
A apăsat.
Jur!
L-am văzut cu ochii mei.
Şi atunci a explodat.
Cum?
- În ce salon e Akimov? - În 27.
Am apăsat înainte de explozie. Înainte...
De ce?
De ce s-ar întâmpla aşa ceva? L-am închis. Am apăsat pe AZ-5.
Mulţumesc, tovarăşe Akimov.
Am procedat corect.
Ridică-te! Ieşi de-aici!
Dă-mi drumul! Încetează!
- Ieşi! - Încetează!
Ai lăsat-o în salon, dincolo de foliile de plastic, să-l atingă?
- Ştii că e însărcinată? - Nu e adevărat!
- Ce-ai făcut? - Ce instituţie mai e şi asta?
De ce nu beneficiază de protecţie? Ai idee cu ce te confrunţi?
- Bineînţeles că da. Vă rog, nu... - Nu!
- Oamenii vor afla treaba asta. - Aşteptaţi!
Oamenii vor afla, înţelegi? Toată lumea va afla!
Ce va afla toată lumea?
Fac parte din comisia oficială de la Cernobîl.
Am primit autorizaţia lui Valeri Legasov.
- Puteţi verifica. Numele meu e Ulana. - Ştim cine sunteţi.
Ce va afla toată lumea?
MOSCOVA 7 MAI 1986
- Ţi-ai luat însemnările? - Da.
- Khomiuk a fost arestată aseară. - Poftim? De ce?
Nu ştiu.
- Să fi fost din cauza... - Bineînţeles. Mă ocup de asta.
- Boris... - Am zis că mă ocup.
Ce mai vrei de la mine? Aranjează-ţi cravata!
Acum puteţi intra.
După sute de misiuni,
curajoşii noştri piloţi de elicoptere au reuşit să stingă focul.
Minerii muncesc eroic, ca să ne asigurăm
că nu ajunge combustibil nuclear în pânza freatică.
Mai mult, nu mai există riscul unei alte explozii.
Sovieticii au înfruntat provocarea şi s-au ridicat la nivelul aşteptărilor.
Ei şi toţi cei prezenţi în această încăpere merită felicitări.
Şi, nu în ultimul rând, eu şi profesorul Legasov am avut grijă
să protejăm securitatea intereselor statului.
După acea scurgere de informaţii, imediat după accident,
credem că nu s-au mai înregistrat neglijenţe.
Tovarăşe Cearkov,
sper că ne-am ridicat la cele mai înalte standarde ale KGB-ului.
- Aşa este. - Mulţumesc.
Profesorul Legasov vă va vorbi despre ce mai este de făcut.
Vă mulţumesc.
Ministrul adjunct Şcerbina v-a dat vestea cea bună. Şi chiar e bună.
Am înlăturat pericolul imediat.
Dar mă tem că va trebui să înceapă războiul de uzură.
Există o cantitate enormă de reziduuri radioactive
răspândite pe o zonă de circa 2600 de kilometri pătraţi.
Întreaga regiune trebuie evacuată complet.
Trebuie să mergem în fiecare oraş, în fiecare sat, să ne asigurăm de asta.
Toate animalele supravieţuitoare din zonă,
fie domestice, fie sălbatice, trebuie considerate contaminate
şi trebuie să fie distruse,
pentru a împiedica transmiterea de radiaţii şi de boli.
În imediata apropiere a Cernobîlului,
fiecare piatră, fiecare copac,
solul în sine
au absorbit cantităţi periculoase de radionuclizi,
care vor fi purtaţi de vânt şi de ploaie, dacă rămân la suprafaţă.
Prin urmare, va trebui să defrişăm păduri întregi,
va trebui să decupăm pământul de la suprafaţă şi să întoarcem brazda.
E vorba despre circa 100 de kilometri pătraţi.
Şi, în cele din urmă,
va trebui să construim o structură de izolare în jurul centralei,
ceea ce va fi extrem de...
Se vor înregistra morţi.
Care e timpul estimat şi de câţi oameni aveţi nevoie?
Ne aşteptăm ca eforturile de lichidare să dureze trei ani
şi să necesite circa 750000 de oameni,
inclusiv doctori şi ingineri structurişti.
Câţi morţi se vor înregistra?
De ordinul miilor.
Poate, al zecilor de mii.
Începeţi de îndată!
- Tovarăşe Cearkov... - Valeri!
Da, tovarăşe profesor.
Colega mea a fost arestată noaptea trecută.
Nu vreau să dau dovadă de lipsă de respect, dar îmi puteţi spune motivul?
Îmi pare rău, dar nu ştiu despre cine vorbiţi.
A fost arestată de KGB.
Dv. sunteţi prim-vicepreşedinte al KGB.
Da, sunt. De asta nu-mi mai bat capul cu arestările.
Dar aveţi grijă să puneţi să fim urmăriţi.
- Prim-vicepreşedintele e ocupat... - Nu... E de înţeles.
Tovarăşe, ştiu că ai auzit ce se spune despre noi.
Până şi pe mine mă şochează. Dar nu suntem aşa cum zice lumea.
E adevărat, sunt oameni care te urmăresc.
Sunt oameni care-i urmăresc şi pe cei care te urmăresc.
Şi îi vezi pe ei?
Mă urmăresc pe mine.
KGB-ul e un cerc de responsabilitate. Nimic mai mult.
Ştiţi prea bine care e misiunea noastră aici.
- Chiar nu aveţi încredere în noi? - Bineînţeles că am.
Dar ştii vechiul proverb rusesc: "Încrede-te, dar cercetează!"
Şi americanii cred că Ronald Reagan a inventat asta.
Îţi dai seama?
Mi-a făcut plăcere să vorbim.
Am nevoie de ea.
Deci răspunzi pentru ea?
Atunci, s-a rezolvat.
- Numele ei... - Ştiu cine e.
O zi bună, profesore!
A decurs surprinzător de bine.
Ai părut un idiot naiv.
Şi idioţii naivi nu reprezintă o ameninţare.
Mă întorc când termin de completat toate actele.
- Eşti bine? - Nu mi-au făcut niciun rău.
Au lăsat o femeie însărcinată într-un salon cu un... Nu contează.
Au fost proşti. Şi eu, la fel.
Diatlov refuză să-mi vorbească.
Akimov şi Toptunov au acceptat, dar...
Valeri, Akimov...
... nu mai avea faţă.
Vrei să te opreşti?
Am măcar opţiunea asta?
Crezi că miezul reactorului se va topi şi va trece prin placa de ciment?
Nu ştiu. E un risc de 40 la sută, poate.
Eu am zis 50 la sută.
Oricum ar fi, numerele duc la aceeaşi concluzie: "Poate."
Poate că miezul se va topi şi va ajunge în pânza freatică.
Poate, minerii pe care i-am pus să sape sub reactor vor salva milioane de vieţi.
Poate că îi omor degeaba.
Nu mai vreau să fac asta.
Vreau să mă opresc.
Dar nu pot.
Nu cred că ai de ales, aşa cum nici eu nu am.
Cred că, în ciuda prostiei, a minciunilor,
chiar şi a arestării,
te simţi obligată.
Ţi-a fost atribuită misiunea şi nu te vei opri până nu vei găsi un răspuns.
Fiindcă asta te defineşte.
Atunci, sunt o nebună.
Un om de ştiinţă.
Ştii că făceau un test de siguranţă?
- Da. - Mai e ceva.
Akimov susţine că au închis reactorul, iar Toptunov a confirmat asta.
Au apăsat pe butonul AZ-5.
- Se pare că a fost prea târziu. - Nu.
Au spus că Akimov a apăsat pe butonul AZ-5 şi, apoi, a explodat reactorul.
Dacă ar fi fost doar relatarea unuia,
aş fi zis că n-a reţinut bine sau că a delirat,
dar amândoi au susţinut asta cu fermitate.
Tovarăşe!
- Crezi că e posibil? - Nu are nicio logică.
Cred că asta aş spune şi eu, dacă aş vrea să-mi acopăr greşelile.
Dar...
I-am crezut.
Atunci, ar trebui să mergi pe ideea asta.
Trebuie să luăm în calcul orice posibilitate,
oricât de puţin probabilă ar fi,
fără să ţinem cont de ce anume sau cine anume e de vină.
Mă întorc la spital şi îi intervievez din nou pe Akimov şi pe Toptunov.
Dacă mai sunt treji.
Nu sunt.
Khomiuk...
Subtitrare: Retail
Sfârşitul episodului 3