13-0, 13-0!
Vinerea viitoare, copiilor noştri li se va pune o întrebare.
Răspunsul la întrebare ne va caracteriza pe toţi.
Întrebarea este: când în balanţă stau victoria şi înfrângerea, viaţa şi moartea,
de ce sunteţi în stare?
Campioni ai statului!
Cei mai buni! Cei mai buni!
Acelaşi discurs în fiecare an.
Asta pentru că funcţionează întotdeauna.
Ce faci? Ţie nu-ţi plăcea fotbalul american.
Fratele meu face parte din echipă.
Da, dar îl urăşti.
Şi apoi, cine te-a rugat să nu te duci la întrunire? Eu?
Cine te-a rugat să-l părăseşti pe fundaşul ăla? Eu?
- Foarte frumos. - Terminaţi, fetelor.
Suntem obosite şi flămânde, şi toată lumea ştie că, după ce gustaţi din pizza,
o să vă amintiţi ce prietene bune sunteţi, de fapt.
Te simţi bine?
Da. E o simplă tuse. Doar n-o să mă omoare.
Mulţumesc pentru c-aţi venit cu mine.
N-ai pentru ce.
Mulţumeşte-i tatălui tău că ne-a lăsat casa la dispoziţie pentru tot weekendul.
Trebuie să iau o gură de aer.
Dă-mi mie cutia de pizza.
- Polly. - Ce-i?
Mergeţi voi înainte. Vin şi eu imediat.
Mă duc să fac un duş.
Bine.
Fata cu gunoiul! Să nu cumva să uiţi să te speli pe mâini.
Polly, fă ce-ţi spun. Altfel, Brooke şi Kelly or să moară.
Îmbracă-te.
Te simţi bine?
Ce vrea individul ăsta?
Nu ştiu.
I-ai spus tu cum ne cheamă?
- Poftim? - Ne-a strigat pe numele mici.
Tu i le-ai spus?
Nu.
Are dreptate. Individul ştia cum ne cheamă.
Şi ce înseamnă asta?
Că ne cunoaşte? Că e un cunoscut de-al nostru?
Dacă ne cunoaşte, atunci de ce nu vorbeşte cu noi?
Pentru că e ciudat!
Dacă se întoarce, sărim pe el toate trei.
Corect.
De data asta ne luptăm, indiferent de consecinţe. Bine?
Nu ne poate doborî pe toate trei deodată.
Îl atacăm toate în acelaşi timp.
Eşti sigură că n-ai nimic?
Doamne! Ce-o vrea oare individul ăsta de la noi?
Să alegeţi.
Ce să alegem?
Două dintre voi or să plece de-aici vii şi nevătămate,
şi una dintre voi o să moară.
Alegerea vă aparţine.
Sunteţi dna. Homefeldt?
Bună. Sunt agentul Jareau.
Vă mulţumesc că m-aţi primit.
- Mătuşa mea a zis că e urgent. - Da.
M-a rugat să vă dau asta.
Aţi jucat şi Dvs. fotbal.
Nu înţeleg.
Fiica mea, Polly, joacă şi ea fotbal la Liceul North Mammon,
în echipa mare. A primit o bursă la Colegiul Penn State.
Mă scuzaţi, doamnă.
Mătuşa mea nu prea mi-a explicat care e, de fapt, urgenţa.
Nu le caută nimeni.
Uitaţi.
Fiica mea şi două prietene ale ei lipsesc de cinci zile.
Ştiu că au fost răpite, dar nimeni nu vrea să mă creadă.
- Au dispărut? - Exact.
În poza asta...
Dvs. sunteţi, nu-i aşa? Dvs. aţi găsit fetiţa aceea, nu?
N-am lucrat de una singură. Echipa noastră a găsit-o.
Au trecut deja cinci zile. Nu-i puteţi ruga să mă ajute?
Pentru că nimeni nu o caută pe Polly a mea.
Chiar dacă am vrea să preluăm cazul,
tot trebuie să aşteptăm să ne invite autorităţile locale.
Sunt sigur că prietena mătuşei tale e foarte îngrijorată, dar asta e procedura.
Am vorbit cu comandantul poliţiei. Deja ne-a trimis o cerere oficială de ajutor.
Ea e Brooke Chambers.
Tatăl ei, Peter, văduv, a lăsat-o singură acasă peste weekend.
Polly Homefeldt şi Kelly Seymour urmau să rămână peste noapte la ea.
La 9:35 PM, în timpul unei adunări în cinstea echipei de fotbal a liceului,
şi Kelly, şi Polly au sunat acasă.
Eu sunt.
Ştiu că nu v-am anunţat din timp, dar vă rog să nu vă supăraţi.
O să plec cu Brooke şi cu Kelly într-o excursie de câteva zile.
Un fel de "ultima aventură înainte de absolvire".
Ne întoarcem vineri seara. Vă iubesc. Pa-pa.
44 s mai târziu, Kelly Seymour a lăsat mesajul următor pe robotul părinţilor ei.
Eu sunt.
Ştiu că nu v-am anunţat din timp, dar vă rog să nu vă supăraţi.
O să plec cu Brooke şi cu Polly într-o excursie de câteva zile.
Un fel de "ultima aventură înainte de absolvire".
Ne întoarcem vineri seara. Vă iubesc. Pa-pa.
- E absolut identic. - Fiecare cuvinţel.
Ambele au folosit mobilul lui Brooke, care apoi a fost închis.
Iar mobilele şi cărţile lor de credit nu au mai fost folosite de sâmbătă.
Părea că ar fi citit de pe o hârtie.
Evident, dacă mobilul e închis, nu-l pot folosi ca să localizez fetele,
dar le urmăresc continuu, în caz că le pornesc.
Băieţi, nu vă agitaţi degeaba.
Îmi aduc aminte cum făceam când eram în ultimul an în liceu.
Nu credeţi că e posibil ca fetele chiar să fi plecat în excursie?
Nu.
În mod sigur nu.
Polly a acceptat o bursă sportivă la Colegiul Penn State.
Şi eu am fost sportivă de performanţă când eram în liceu, la fel ca ele.
Eram exact ca ele.
Nu fumează, nu iau droguri, nu beau în timpul sezonului sportiv,
şi nu şi-ar periclita bursa chiulind de la antrenament pentru o amărâtă de excursie.
Bine, J.J., am înţeles ideea.
Au trecut cinci zile.
E posibil ca fetele...
E posibil să nu mai reuşim să le găsim.
- Nu cred. - De ce zici asta?
Mesajele lăsate.
Dacă într-adevăr citeau de pe ceva, au zis că se vor întoarce vinerea viitoare.
"Ne vedem vinerea viitoare ", nu peste o săptămână sau peste două. Vineri.
De ce-ar fi fost aşa precise?
Cred că trebuie să le găsim până vineri.
Două zile.
Aşadar, acceptăm cazul?
Plecăm în 30 de minute.
Un antrenor legendar de baschet, John Wooden, obişnuia să spună:
"nu contează ce echipă joacă mai bine, ci ce echipă câştigă".
Bună. Sunt sgt. Sykes. Dacă vreţi, puteţi să-mi spuneţi Tom.
Eu sunt Derek Morgan.
Ei sunt agentul Gideon şi dr. Reid. - Jason Gideon. Încântat de cunoştinţă.
Sper să nu fi venit degeaba până aici.
Tu nu crezi că fetele au fost răpite?
Nu prea se-ntâmplă aşa ceva prin locurile astea.
Ai fi surprins să afli de câte ori am auzit noi replica asta.
Am verificat personal casa şi nu mi s-a părut nimic în neregulă.
Aţi vorbit cu Chambers, tatăl gazdei?
- Nu l-am găsit încă. - Şi asta vi se pare neobişnuit?
Chambers e avocat. E mereu plecat din oraş, cu treburi.
3 noiembrie. Mâine, adică.
Finala campionatului statal de fotbal. În sfârşit au ajuns şi ai noştri în finală.
Să mergem înăuntru.
Dle. Comandant Yates, sunt Jennifer Jareau. Am vorbit la telefon mai devreme.
- Bună. - Dânsul e agentul Hotchner.
Bună, sunt Jeff Yates. Bună, Judy.
Intră, te rog.
- Vin şi eu imediat. - Bine.
Dle. Comandant Yates, nu avem prea multe informaţii legate de caz.
Nu reuşesc să conving pe nimeni că fetele au fost cu adevărat răpite.
Sunt sigură că dna. Homefeldt vă crede.
Eu unul n-aş prea crede ce spune Judy Homefeldt.
De ce spuneţi asta?
A avut câteva probleme psihice.
- Ce fel de probleme? - Depresii.
Acum am auzit că ia şi medicamente pentru asta.
După ce soţul ei a părăsit-o acum 12 ani a crescut-o singură pe Polly, nu-i aşa?
Da, aşa este.
Şi nu credeţi că aţi fi şi Dvs. deprimat dacă aţi fi fost în locul ei?
Bine spus.
Dle. Comandant, dacă nu sunteţi sigur că fetele au fost răpite, de ce ne-aţi chemat?
Tocmai s-a întâmplat ceva.
Nu ştiu ce e şi nici cât de grav e, dar am nevoie de orice ajutor pot obţine.
În plus, dra. agent Jareau poate fi foarte convingătoare atunci când vrea.
Părinţii sunt înăuntru?
Cei ai lui Kelly, da. Încă mai încercăm să-l găsim pe Pete, tatăl lui Brooke.
E... omul călătoreşte mult.
Oamenii ăştia sunt prietenii mei, înţelegeţi?
Suntem vecini. Sunt nişte persoane deosebite.
Nu vreau să presupună nimeni că ar fi cumva implicaţi.
De-abia am venit. Nu suspectăm încă pe nimeni.
Poftiţi.
Aveai dreptate, dle. sergent.
Nici urmă de intrare prin efracţie sau de luptă.
Dacă fetele au fost atacate, s-au conformat extrem de repede.
Există doar două moduri de a obţine supunere fără a folosi forţa brută:
ameninţarea cu forţa sau încredere între părţi, stabilită anterior.
Oricine ar fi agresorul, a plănuit fapta cu multă migală.
Avea informaţii detaliate despre fete.
Când va pleca tatăl lui Brooke, când vor lipsi ceilalţi părinţi...
Adică?
Ştia că fetele vor trebui să-şi anunţe părinţii.
Conform scenariului, nu trebuia ca fetele să vorbească personal cu părinţii.
Un apropiat al familiei sau un "pânditor ".
Pe aici, oamenii au grijă unul de celălalt.
E imposibil ca un "pânditor " să le fi urmărit pe fete fără să-l vadă nimeni.
Trebuie să presupunem că răpitorii fac parte din comunitatea voastră.
Le trebuia un loc ferit de unde s-o spioneze.
Să ne aşteptăm la solicitări de răscumpărare?
Răpitorii care solicită bani contactează familiile pentru a-i anunţa.
În niciun caz nu sună pentru a ascunde fapta.
Răpitori... sunteţi siguri că n-au plecat în excursie?
E foarte neobişnuit ca două fete să lase mesaje identice.
Păreau a citi după ceva.
- Ce motiv ar avea Kelly să plece? - Uitaţi cum stă treaba.
Sportul oraşului e fotbalul american. Kelly joacă fotbal d-ăla pentru fete.
Fiul nostru e în echipa de fotbal american.
Săptămâna asta, oamenilor le pasă doar de fotbalul american.
Asta nu i-a plăcut niciodată lui Kelly.
Şi ar fi trebuit să-i placă, Gill?
E normal să i se tot spună că nu e atât de importantă încât să fie susţinută?
N-am zis niciodată că nu e suficient de importantă.
De zis, n-ai zis.
Linişteşte-te. O să fie bine. O să se întoarcă după meci, ai să vezi.
Veniţi, am şerveţele în birou.
De aici se văd toate ferestrele.
Cineva a petrecut mult timp pe aici.
Fir-ar să fie.
A plouat de sâmbătă noaptea încoace?
Nu.
Cel care o caută pe Regina Cunoaşterii să vorbească şi să se prezinte.
Garcia, îţi trimitem nişte chiştoace.
De ce nu-mi trimiteţi un virus mortal? Ar fi mai rapid şi mult mai puţin dureros.
Trebuie să obţinem ADN-ul de pe chiştoacele astea.
Reid... îmi place când spui "chiştoace ".
Trimite-le, frumosule.
Pa-la revedere!
Chiar credeţi că vinovatul e cineva din oraşul nostru?
Un străin ar fi fost observat imediat. Chiar tu ai spus asta.
Sergentul Sykes la telefon.
Poftim?
Aparent, Comandantul Yates a câştigat trofeul când era în liceu.
- Ăstora chiar le place fotbalul american. - Crede-mă, e o adevărată religie.
Nu e ciudat că, deşi lipsesc trei fete,
nimănui nu-i trece prin cap să amâne meciul de mâine seară?
Haide, Hotch, doar vorbim de fotbal. Ştie toată lumea că se poate juca şi fără ele.
Tocmai s-a găsit maşina lui Brooke. A fost abandonată.
Mi-e frig de mor.
Tuturor ne e frig şi foame.
Are febră.
Şi dacă se văicăreşte într-una crezi c-o să-i treacă?
Chiar trebuie să fii aşa rea?
Rea? Un nenorocit ne-a aruncat într-o pivniţă, şi eu sunt aia rea?
Da, dar nici Brooke, nici eu nu-ţi sărim în gât când vorbim cu tine.
De fapt, voi două nu faceţi nimic!
Fetelor, exact asta urmăreşte.
De cât timp suntem aici?
Nici măcar nu ştim unde e "aici " ăsta.
El nu vrea să ştim.
Vrea să ne distrugă voinţa.
Se numeşte "depravare senzorială ".
Ei bine, n-o să-i meargă!
Mă auzi, ticălosule?! N-o să-ţi meargă!
Ba da, o să funcţioneze.
Dacă nu ne dă apă şi mâncare...
o să reuşească.
Am putea muri aici.
Are mult praf pe ea. Cred că e aici de ceva timp.
S-a terminat cu ideea excursiei spontane.
Zona nu e foarte circulată.
Nu, nu prea.
Aşadar, maşina a fost lăsată în oraş, unde putea fi găsită eventual.
Eventual.
Gideon, e o şapcă cu însemnele echipei de fotbal american.
Pe cozoroc scrie că e a lui K.E.
- Ar putea fi Kip Engler. - Cine?
E fundaş. A fost prietenul lui Brooke. Ce, credeţi că are legătură cu dispariţia?
A fost la adunare sâmbătă noaptea?
- Da, a fost printre protagonişti. - Atunci, nu.
Dar cred că ştiu ce fel de persoană trebuie să căutăm.
Brooke, Kelly şi Polly lipsesc de cinci zile.
De obicei, după o asemenea perioadă, nu mai sperăm să le găsim în viaţă.
Dar în acest caz nu cred că e aşa.
Răpitorul a risipit mult timp şi energie pentru a plănui răpirea.
Nu a făcut asta doar pentru a le omorî pe fete imediat după ce le-a prins.
În cazul ăsta, le-ar fi omorât chiar în casa dlui. Chambers.
Se pare că ştie sigur că are destul timp.
Le-a forţat pe Kelly şi Polly să vorbească despre "vineri " în mesajele către părinţi.
Credem că răufăcătorul a plănuit ceva pentru noaptea finalei.
Suntem siguri că răufăcătorul este membru al acestei comunităţi.
De unde ştiţi?
Ştim asta, dle. Chambers, pentru că n-a obligat-o pe fiica Dvs. să lase un mesaj.
Aşa e. Nu mi-a lăsat nimic.
Înseamnă că ştia că nu veţi fi în oraş pentru ceva timp.
Aşa cum ştia că vom găsi şi maşina abandonată.
Totul indică faptul că şi-a luat măsuri pentru a avea destul timp.
Timp? Pentru ce?
- Nu ştim încă, domnule. - Şi ce-aţi făcut în direcţia asta?
Dle., sunt de la F.B.I. Avem nevoie de câteva informaţii de la Dvs.
Staţi puţin.
Dacă un concitadin mi-a răpit-o pe Brooke, vreau să ştiu ce naiba faceţi s-o găsiţi.
Da, domnule, ştim asta. Veniţi cu mine, vă rog, şi vă explic totul. De acord?
Mulţumesc.
Răpitorii agresivi, cum e cazul nostru, sunt inteligenţi, răbdători şi precauţi.
Le place să observe totul: victimele, familia, poliţiştii...
Sigur că ne supraveghează şi e posibil să încerce să se infiltreze în anchetă.
Mai ştim că răpitorii agresivi îşi pregătesc "cuibul " înainte de răpire.
O cabană izolată, un buncăr subteran, un loc sigur unde are acces doar el.
Proiectat să întemniţeze şi să ţină acolo "prada " după terminarea "vânătorii ".
Să încercăm să găsim "cuibul "?
N-o să-l găsiţi niciodată.
Răpitorul John Jemelske şi-a proiectat "cuibul "
ca fiind un sistem sofisticat de tunele subterane sub o casă din Syracuse,
unde şi-a notat toate detaliile torturilor la care şi-a supus victimele timp de 3 ani.
Individul sau indivizii care le-au răpit pe cele trei fete are relaţii
sau servicii care le permit să se apropie suficient de mult pentru a le supraveghea.
Trebuie să ne concentrăm atenţia pe cei care satisfac aceste condiţii.
Un membru al familiei, un profesor, un vecin... ştiu că pare prea simplu,
dar adeseori vinovatul e persoana la care nu te aştepţi.
Mai ţineţi minte încă ceva.
Căutăm pe cineva care nu a fost prezent la întrunire.
Întrebaţi lumea. Sunt convins că mulţi şi-au luat camerele video cu ei.
Vizionaţi casetele, mai eliminaţi din suspecţi...
Îmi cer scuze, domnule. Dl. Chambers a plecat în fugă.
- Unde s-a dus? - Nu ştiu.
Era Garcia. A verificat ADN-ul de pe chiştoace şi mi-a dat un nume.
Donald Haas?
Don Haas e antrenorul echipei feminine de fotbal.
Dl. Haas a fost prezent la întrunire?
Eu nu-mi aduc aminte să-l fi văzut.
Unde-ar trebui să fie acum dl. Haas?
Ştiu că toată lumea e supărată pentru ce au păţit Brooke, Polly şi Kelly,
dar e important să ne gândim la lucruri bune.
Fetele şi-ar fi dorit ca voi să fiţi puternice.
Au nevoie să vă rugaţi pentru ele.
Unde mi-e fiica, ticălosule?
Te-am scăpat de puşcărie şi tu aşa mă răsplăteşti?
- Uşurel, uşurel! - A mai făcut aşa ceva în Pittsburgh!
A fost arestat, iar eu l-am scăpat. Eu te-am scăpat, nenorocitule!
Ajunge!
Ajutaţi-mă şi pe mine!
Sunteţi teafăr?
Au început să-şi sară în beregată.
Mi-e foame.
Îţi aduci aminte când am jucat împotriva celor din Ashland?
Când ai apărat vreo sută de şuturi pe poartă?
N-au fost o sută.
Ai fost în mare formă.
Tu eşti vedeta echipei, Polly.
Tu eşti cea care merge la Colegiul Penn State.
O să vii să mă vezi, nu?
Trebuie să existe o modalitate să-l aducem aici.
N-o să doboare.
Brooke... unele dintre noi chiar încearcă să găsească o soluţie.
Termină. E bolnavă.
"E bolnavă ", "e bolnavă ".
Şi eu? Şi eu sunt bolnavă!
M-am îmbolnăvit de cât am gândit, în timp ce mironosiţa se văicăreşte!
S-a gândit la un plan.
Ce spui tu acolo?
Are deja un plan.
Şi de ce nu ni l-a spus şi nouă?
Pentru că nu sunt încă destul de bolnavă.
Ce naiba l-o fi apucat pe Pete?
S-o ia razna în halul ăsta.
De parcă eu aş fi vinovatul...
- Vă deranjează dacă fumez? - Da.
Fumaţi Morley 100's, dle. Haas?
Da.
Am găsit 13 chiştoace de Morley 100's
cu ADN-ul dvs. pe ele chiar peste drum de casa dlui. Chambers.
Trebuie să fie o greşeală.
Cineva a greşit.
Dvs. le-aţi fumat, domnule. Chiştoacele sunt pline de ADN-ul dvs.
Ăsta e adevărul.
Da, dar nu le-am lăsat acolo.
- Ştiţi cine le-a lăsat? - De unde naiba să ştiu?
Bine, mulţumesc. Poţi să te întorci la treburile tale.
Poftiţi registrul hotelier.
Bun...
O să încep să verific numele în baza noastră de date.
Există acolo un nume, John Sherman, pe care n-o să-l găsiţi nicăieri.
Stă aici o dată pe lună şi plăteşte 100 $ în plus ca să nu spun nimănui nimic.
Şi tu nu i-ai cerut actele?
Păi... nu prea am motiv... pentru că-l cunosc.
Doar că nu-l cheamă Sherman.
Îl cheamă Chambers. Peter Chambers.
Don Haas mi-a răpit fiica.
De ce pierdeţi vremea interogându-mă pe mine?
Haas e interogat într-o altă încăpere.
Spune-mi de ce eşti ferm convins că el e făptaşul.
Spuneaţi că făptaşul e cineva din oraşul nostru.
Singurul care ştiu că e capabil de aşa ceva e Don.
Cum adică "e capabil de aşa ceva "?
Individul e pedofil.
Dar n-are cazier.
Acum şase ani, am primit un telefon de la Don. Era în Pittsburgh.
Fusese arestat pentru că solicitase serviciile unei prostituate minore.
- De ce v-a sunat pe Dvs.? - Pentru că sunt avocat.
Suntem prieteni de 30 de ani. Am jucat fotbal împreună când eram în liceu.
Şi de ce aţi fost de acord să-l ajutaţi?
Pentru că mi-a jurat că e pentru prima şi ultima oară.
Omul era în plin divorţ, fata avea cazier...
Am lăsat un pedofil să lucreze în continuare cu adolescente.
Doamne, practic i-am oferit-o pe fiică-mea.
Chambers a fost avocatul lui Haas într-un proces, acum 6 ani.
A reuşit să-l scape.
Care era acuzaţia?
Pedofilie. O prostituată minoră.
E genul de delict pe care-l căutaţi?
Posibil.
Haas jură că n-a lăsat chiştoacele acolo.
Nimeni n-a sesizat ce diferenţă grosolană există
între grija la detalii a răufăcătorului şi grămada de ADN găsită de noi?
Don Haas a fost la întrunire.
L-am văzut pe două casete diferite.
Se pare că nu l-am observat eu.
Tricourile celor trei victime au fost găsite în spatele motelului
în care a stat Peter Chambers săptămâna trecută.
Don Haas are un alibi pentru noaptea în care a fost răpită fiica Dvs.
- Poftim? - A fost filmat.
La ora la care fetele lăsau acele mesaje pe robotul telefonic,
el era la întrunire.
Dumnezeule...
Aţi spus că săptămâna trecută aţi fost în Philadelphia, cu treburi.
Pardon?
Chiar aţi fost în Philadelphia?
Credeţi că eu am răpit-o pe propria mea fiică?
Tocmai am găsit tricourile fetelor, în spatele motelului Saginaw.
Poftim?
Weekendul trecut chiar aţi fost în Philadelphia, cu afaceri?
Nu.
Unde eraţi?
M-am cazat la motelul Saginaw.
Ce treabă aveaţi acolo?
Mă întâlnesc acolo cu un prieten, în fiecare lună.
De fapt, suntem mai mult decât prieteni.
Oraşul nostru e foarte mic.
Şi oamenii sunt la fel ca în orice orăşel.
Din multe puncte de vedere, sunt minunaţi, dar nu pot înţelege anumite lucruri.
Am nevoie de numele lui.
Glenn Donahue.
Stă în Piaţa Rittenhouse...
cu soţia...
şi cei doi băieţei ai lor.
Oamenii ăştia sunt nevinovaţi.
Sunteţi siguri?
Răufăcătorul a pus dovezile acolo pentru a-i incrimina.
Contramăsuri legislative.
Aşadar, nu avem suspecţi, nu avem dovezi palpabile... nu avem nimic.
Avem modelul comportamental.
Prezenţa contramăsurilor.
A încercat să ne abată atenţia pe Haas şi Chambers.
Asta înseamnă că cei doi înseamnă ceva pentru el, corect?
Cei implicaţi pot fi la fel de importanţi ca şi cei răpiţi.
I-a urmărit pe toţi, vreme îndelungată.
I-a "citit ".
Trebuie să adunăm părinţii şi oamenii pe care i-a implicat.
Ţintele răufăcătorului sunt şi ei, şi fetele,
şi asta poate fi cheia găsirii fetelor înainte de a fi prea târziu.
E cu un pas în faţa noastră.
Şi aşa a fost mereu.
Am o presimţire sumbră despre cazul ăsta.
Şi eu.
Ştiu că sună groaznic, dar e bolnavă, şi în curând o să ne îmbolnăvim şi noi.
Nu vreau să te-ascult.
E pe moarte.
Poftim?
N-ai de unde să ştii.
Polly, uită-te la ea. N-o să supravieţuiască. Să fim realiste.
- E pe moarte. - Nu, nu e.
Ba e! Dar noi nu trebuie să murim odată cu ea.
Aşa că... trebuie doar să-i sacrificăm viaţa prietenei noastre şi scăpăm.
Nu noi i-am făcut asta, înţelegi?
Şi eşti sigură c-o să ne dea drumul? Te-ai gândit vreodată la varianta asta?
Dacă e doar un nebun, violent şi sadic, care se uită cum se bat oamenii între ei?
Dacă scăpăm de-aici, poate reuşim s-o ajutăm.
A spus că una din noi trebuie să moară.
Dacă nu alegem, n-o să-i mai vedem niciodată pe cei dragi. Niciodată!
Nimeni nu va şti ce-am păţit. O să murim de foame şi nimeni n-o să afle asta vreodată.
N-o s-o mai vezi niciodată pe mama ta.
Mama ar rămâne singură cuc.
Complet singură.
N-avem altă alternativă, nu-i aşa?
Nu. Îmi pare rău, Polly, dar nu avem nicio altă alternativă.
- Oricum o să moară, corect? - Corect. Dar nu trebuie să murim şi noi.
Bine, fie.
Bine.
Alo, domnule.
Am ales.
Dumnezeule!
Nu!
Ce s-a întâmplat?
Nimic, Brooke.
Nu-i nimic. Culcă-te la loc.
Răufăcătorul, sau "autorul necunoscut ", e o cunoştinţă de-a voastră.
Cineva din trecutul vostru.
Cineva care are impresia că l-aţi nedreptăţit într-un fel.
Vă rugăm să vă gândiţi cine ar putea fi acela sau aceea.
Nu credeţi că, dacă am bănui pe cineva, v-am spune imediat?
Te rog, Gill, lasă omul să vorbească.
A, acum primesc sfaturi de la cineva care ia antidepresive?
Poftim?
Toată lumea ştie, Judy.
Puteţi să vă concentraţi, vă rog?
Omul care v-a răpit fiicele
le-a înscenat câte ceva lui Don Haas şi lui Peter Chambers cu un anumit motiv.
Voi sunteţi ţintele lui.
Am făcut destule greşeli în viaţa mea. Dar de ce se răzbună pe Brooke?
Nu mă deranjează că Brooke plăteşte pentru greşelile tale,
dar dacă şi fiica mea trebuie să plătească pentru ele...
Dle. Seymour, atitudinea Dvs. nu ne ajută cu nimic.
Nu-i corect, Gill.
Corect?
Tu să taci din gura aia spurcată, perversul naibii!
N-o să mai ai loc lângă copiii din acest oraş niciodată în viaţa ta!
Trebuie să fiţi cât de civilizaţi puteţi.
Gill, tu ai ascultat ce se vorbeşte aici? Don e nevinovat. Nu e implicat în asta.
Ştiai că e pervers, dar nu ne-ai spus nimic.
L-ai lăsat să ne antreneze fetele.
Arestarea lui a fost o greşeală, înţelege odată!
Peter, am vorbit cu directorul motelului.
Ştim ce ne-ai ascuns.
Poate că Domnul te pedepseşte.
Domnul mă pedepseşte...
Bine.
Măcar eu nu mi-am petrecut săptămâna în care a dispărut fiica mea
concentrându-mă pe fiul meu şi pe nenorocitul ăsta de meci de fotbal!
Fireşte... ştim cu toţii ce-ai făcut săptămâna asta.
Sunt vinovată c-am lăsat-o pe Kelly să fie prietenă cu Brooke şi cu Polly.
Proasta creştere iese mereu la suprafaţă.
Proastă creştere?
Au o influenţă nefastă. Întotdeauna au fost aşa.
Să nu vorbeşti aşa despre fiica mea, ai înţeles?
Ajunge!
Ce v-a apucat, oameni buni?
Exact asta urmăreşte răufăcătorul.
Vă atacă pe toţi.
Vă instigă unul împotriva altuia, iar voi îi daţi satisfacţie.
Fiicele voastre sunt prietene la cataramă,
şi voi aţi fost prieteni aproape toată viaţa.
Nu-l lăsaţi să vă înfrângă.
Ce vreţi să facem?
Ascultaţi la ce vă spun agenţii, bine?
Au venit aici să vă ajute. Permiteţi-le s-o facă.
O să vă separăm,
o să ascultăm povestirile fiecăruia, şi vom vedea dacă în ele apare vreun nume comun.
Probabil nu e vorba de o cunoştinţă oarecare.
Vă cunoaşte secretele.
Să nu vă gândiţi doar la cei cărora le-aţi făcut rău intenţionat.
Poate fi cineva la care nu vă aşteptaţi, sau cineva de care aţi uitat...
Dle. agent Gideon.
E Penelope Garcia, din Quantico. A zis că e urgent.
Pune-o pe speaker.
Spune, Garcia.
Mobilul lui Brooke Chambers a fost pornit adineauri.
Spune-mi că ştii unde e.
Ştiu exact unde e. În centrul oraşului North Mammon,
la mai puţin de 100 m de intersecţia dintre Strada Principală şi Strada Unu.
E chiar în faţa secţiei.
- Morgan. - Da.
Nu-i lăsa pe părinţi să vină încoace. Sunt doar două fete, nu trei.
Ce se întâmplă?
Înapoi. Vă rog. Înapoi.
Nu te speria.
Suntem de la F.B.I. Eşti teafără?
Polly, eşti rănită?
Sângerează.
Nu e sângele ei.
Brooke.
Unde-i Kelly Seymour?
Să-ţi mai aduc nişte apă.
Mă duc eu.
Polly, ştii cine ţi-a făcut asta?
Orice s-ar fi întâmplat...
află că ai fost foarte curajoasă.
Nu mulţi pot să treacă prin ce ai trecut tu, şi...
să reuşească să supravieţuiască.
N-a fost vina lui Polly.
Ea n-a făcut nimic.
Nu s-a întâmplat nimic. Vreau doar să-i duc nişte apă.
- A vorbit cu voi? - V-a spus unde e Kelly?
La asta lucrăm.
Dră. agent Jareau, când mi-aţi spus că am crescut împreună, mi-am dat seama de ceva.
- Ce anume? - Toţi am jucat fotbal american.
Don, Pete, chiar şi Comandantul Yates. Am făcut parte din ultima echipă campioană.
În seara asta e finala campionatului.
Polly, ştii unde e Kelly Seymour?
N-ai adus apă?
- Hotch, mă laşi pe mine să... - Sigur. Te rog.
Bună, Polly.
Eu sunt J.J.
Am copilărit în East Allegheny, un pic mai sus de aici.
Când eram în ultimul an, am fost căpitanul echipei mari de fotbal a liceului.
Am obţinut o bursă în Pittsburgh.
Colegiul e destul de bun, dar nu se compară cu Penn State.
Ştiu că acolo vrei să mergi. Mi-a spus mama ta.
Mama ta mi-a adus o poză de-a voastră la sediul F.B.I. din Quantico, Virginia
în ideea să ne convingă pe toţi să venim aici, să vă ajutăm.
Şi trebuie să mă crezi... n-a plecat până nu i-am promis că venim.
Nu contează ce s-a întâmplat în ultimele şase zile.
Indiferent ce-aţi păţit,...
într-o zi, asta va fi doar o simplă amintire.
Dar întotdeauna vei avea alături o mamă care te iubeşte enorm.
Polly, vreau să-ţi arăt o fotografie.
Vreau să te uiţi la bărbaţii din poză
şi să-mi spui dacă îl vezi pe cel care v-a chinuit.
Bine?
Bine...
Nu-ţi fie frică.
Eram flămânde...
însetate...
înfrigurate.
Noi trebuie s-o facem?
Dacă asta trebuie să facem ca să scăpăm vii de-aici...
- Nici gând! Nu pot! - N-ai de ales.
Nu pot. Nu pot.
E la fel ca atunci când jucătorii aceia de fotbal s-au prăbuşit în Anzi.
Mureau de foame, şi nu aveau ce mânca, cu excepţia prietenilor lor care muriseră.
Erau oameni de treabă, dar n-au avut de ales.
Au făcut ce trebuia făcut.
Tu ai omorât-o.
N-am avut de ales.
Deja se hotărâseră să...
Dar n-a fost vina lui Polly.
El a fost de vină.
A spus că trebuie să alegem.
Cine era, Brooke? Cine v-a pus să alegeţi?
Nu l-am văzut niciodată.
Ne-a obligat...
să alegem.
Cine?
Bravo.
Hotch, e chiar tipul care a găsit tricourile.
Gunoierul ăla.
Marcus Younger.
Polly l-a identificat adineauri.
Era vedeta echipei noastre.
S-a accidentat la genunchi în prima parte a campionatului.
Şi-a pierdut bursa la Notre Dame.
- Ştiţi unde stă? - Haideţi.
Liber!
Băieţi.
Am găsit un adăpost de furtună, în afara casei.
Nu mişca!
L-am prins.
Eşti Marcus Younger?
Sunt de la F.B.I.
Eu nici n-am atins-o.
Ţine mâinile la vedere.
- Nu le-am făcut nimic. - Ridică-te, Marcus.
Nici măcar n-am intrat aici, Jeff.
Celelalte au omorât-o. Brooke şi Polly.
Eu doar le-am arătat care le e adevărata faţă, de ce pot fi capabile.
Oamenii se prefac că sunt buni.
Când se ajunge la situaţii extreme...
reacţionează exact aşa cum mi-am imaginat.
Se întorc unul împotriva celuilalt.
Exact ca atunci când m-am accidentat.
De-abia aşteptaţi să călcaţi pe mine, să-mi luaţi postul în teren, viaţa...
şi să mă uitaţi.
Marcus, n-o să te mai rog încă o dată.
Ridică-te!
Habar n-ai cum e, Jeff.
Voi aveţi vieţi normale, iar eu... doar curăţ după voi.
Acum trebuie să curăţaţi voi după mine.
- Ia-l de-aici! - Mişcă-te.
Alegerea supremă pe care o face omul, ultima lui şansă de a se ridica la ceruri
e să creeze sau să distrugă, să iubească sau să urască.
Eric Crown.
Nu poţi să dormi?
Nici nu-ţi închipui ce presiune pot pune pe tine oamenii dintr-un orăşel.
Să joci, să câştigi, toată lumea te forţează, toţi se uită... e groaznic.
De ce ai acceptat să joci?
Bursa sportivă era singura modalitate de a ajunge la colegiu.
Era singurul meu bilet meu de ieşire.
Şi apoi, în meseria noastră e bine să ai pielea cât mai tăbăcită, nu-i aşa?
Te-ai comportat extraordinar în ultimele zile.
Mulţumesc.
E plăcut să sesizeze cineva când lucrezi bine.
Mda... de obicei, nu prea ne dăm seama, nu?
Nu-i nimic. Nu lucrez aici pentru laude.
Te-ai gândit vreodată să urmezi cursurile de psihanalist?
Nu. Nu.
Vă admir pentru ce faceţi, dar îmi place poziţia mea.
Îmi place să fiu persoana la care se pot confesa familiile.
Să fiu vocea celor slabi, pe care criminalistul obosit o cheamă
atunci când a epuizat celelalte indicii.
Serios?
Da.
Eu credeam că toată lumea vrea să devină psihanalist.
Îmi pare rău.
Ce-s alea?
Cazuri noi.
Trebuie să mă gândesc unde mergem mai încolo.
Stai aşa! Noi suntem psihanaliştii. Credeam că noi luăm deciziile astea.
Bineînţeles.
Bun... mă duc să-mi caut un loc, să trag un pui de somn.
- Succes. - Mulţumesc.
Traducerea şi adaptarea: baltzatu