Ken, du-te acasă.
- Sandra, stai puţin. - Ce e?
Mă asculţi şi pe mine o clipă?
Nu pot.
Te rog!
Bine.
Ce e?
Voiam doar să ştiu unde te duci.
- Nu te interesează. - De ce?
Pentru că nu sunt iubita ta.
Ce, acum consideri că nu sunt de nasul tău?
- Trebuie să plec. - El e?
Ken, termină!
Ken, opreşte-te!
Ken, termină!
Cine naiba eşti?
Ken!
Doamne, Dumnezeule.
Ce faci? E fostul meu prieten.
Urcă.
Ajutor!
Nu, te rog!
Bună dimineaţa, Emily.
Te-ai distrat în weekend?
Da. Nu.
Ba da.
Am trecut şi eu prin aşa ceva.
Ba n-ai trecut, crede-mă.
Nu vreau să intru în detalii.
Nicio problemă.
Doar că... mi se pare ciudat să discut la servici despre viaţa mea personală.
Încă nu vă cunosc chiar aşa de bine.
Înţeleg perfect.
Cred c-am făcut praf întâlnirea.
Bun.
Ce s-a-ntâmplat?
Vezi tu... eu nu prea ştiu cum să mă port la întâlniri.
Vorbesc serios.
Pot să păcălesc lumea zile, chiar săptămâni întregi.
Dar, mai devreme sau mai târziu, mă desconspirez
şi spun câte-o tâmpenie majoră.
Şi, când el nu percutează, îmi pierd toată încrederea.
Ce-ai spus, mai exact?
"Kilgore Trout".
Tipului nu-i place Kurt Vonnegut?
Ştii de unde vine "Kilgore Trout"?
Am citit "Abatorul cinci" când aveam 12 ani. Mi-a plăcut la nebunie.
Serios, nu mă mai săturam de ea. Aşa că i-am citit întreaga operă.
Exact. Şi eu, la fel. Care ţi-a plăcut cel mai mult?
- "Noaptea mamei". - Cea despre spionul american.
Care pretindea că e nazist.
- "Eşti cine pretinzi că eşti". - "Aşa că ai grijă cine pretinzi că eşti".
Dumnezeule! Nu pot să cred că-ţi place Vonnegut.
Mi-ai luminat ziua.
Cu plăcere.
Vă rog să fiţi în sala de şedinţe în cinci minute.
Am înţeles.
Sandra Davis, 16 ani.
Asta e filmarea de la concursul de talente al liceului de luna trecută.
Aici sunt ea şi prietenul ei cu care se certa mereu,
Ken Newcombe.
Cadavrele lor au fost găsite într-un parc din Groton, în apropierea maşinii lui.
Groton e o suburbie a New York-ului plină de oameni importanţi, majoritatea albi,
în districtul Westchester.
E a treia dintr-o serie de crime comise, se pare, din ură rasială.
Ură rasială?
Primele două victime au fost Keisha Andrews, de 15 ani,
şi Vickie Williams, de 17 ani.
Au dispărut noaptea din locuinţele lor din centrul Westchester.
Cadavrele lor au fost descoperite într-o zonă împădurită
în partea de sud a districtului, în apropiere de oraş.
Strangulată, bătută, înjunghiată.
Uitaţi ce era era desenat pe feţele lor.
Dar ceilalţi doi? Cum arătau cadavrele?
Aveau zvastici pe ele.
Asta a fost desenată pe maşina prietenului.
E un alt fel de victimă.
Poate că a progresat.
Sau un alt ucigaş.
Şi asta nu e tot.
Ieri, un lider al comunităţii afro-americane,
un oarecare reverend Williams,
a decis să transforme crimele într-o problemă politică.
Ura rasială în suburbii.
Ceea ce vedeţi e apatie curată.
Copiii negrilor sunt omorâţi, iar poliţia nu face nimic pentru a găsi criminalul.
Când vor fi descoperiţi aceşti rasişti?
Aparent ca replică la "descoperirile" făcute de rev. Williams,
un puşti de culoare a fost bătut în Groton, azi după amiază.
Fapta a fost revendicată de Armăsarii Albi, o grupare neonazistă din Connecticut.
Există grupări neonaziste în Connecticut?
Primarul din Groton m-a sunat azi dimineaţă. Era extrem de agitat.
E disperat să soluţioneze crimele înainte ca situaţia să degenereze şi mai rău.
Care e componenţa rasială a Grotonului?
42.000 de locuitori, din care 8% sunt de culoare.
Aş afirma că primarul are motive de îngrijorare.
Dacă nu-i găsim, situaţia se va transforma într-o bătaie interrasială în toată regula.
Criminal Minds - S.2 ep.16
Traducerea şi adaptarea: baltzatu
"Ura mortală provine, cel mai adesea, din cele mai profunde dorinţe".
Socrate.
New York, New York...
Păcat că zburăm exact peste străzile din suburbii.
Ciudat lucru.
În corpul primelor două victime au fost descoperite urme de acid hidroxibutanoic,
dar nu există urme de viol. Aşadar...
De ce-ar folosi A.N.-ul "drogul violului la prima întâlnire"
pentru a comite o crimă rasială?
Poate că vrea să le slăbească, să nu se mai poată împotrivi.
Dar în corpurile celor două victime din dublul asasinat nu existau urme de acid.
Dublul asasinat e aproape complet diferit de celelalte crime.
Întrebarea este: "de ce"?
Tocmai am primit nişte informaţii noi.
Cu câteva săptămâni înainte de asasinarea lui Sandra Davis şi Ken Newcombe,
Sandra Davis a primit o scrisoare anonimă de ameninţare.
Le-a arătat-o părinţilor ei, care au anunţat poliţia.
Poliţia n-a reuşit să afle cine a fost autorul.
"Te vedem împreună cu Ken şi ne apucă greaţa.
Ai grijă şi termină imediat relaţia. Altfel, vei plăti.
Dacă spui cuiva despre scrisoare, o să plăteşti scump".
- Ciudat. Nu pare adevărată. - Cum adică?
În primul rând, folosirea pluralului într-o ameninţare atât de directă
conduce la ideea de fals.
Individul încearcă să împrăştie responsabilitatea.
Chiar mesajul în sine pare contradictoriu.
Pe de o parte spune "termină imediat relaţia.
Altfel, vei plăti".
Teoretic, ar trebui să nu se mai întâlnească cu Ken.
Pe de altă parte, o ameninţă că va plăti şi dacă spune cuiva despre scrisoare.
"Dacă spui cuiva despre scrisoare, o să plăteşti scump".
Scopul crimelor rasiale e să fie cât mai cunoscute,
nu să rămână anonime. La fel ca terorismul.
O ameninţare eficientă avertizează pe toată lumea că nu sunt în siguranţă
dacă nu se poartă aşa cum li se spune.
Autorul ar fi trebuit s-o lase pe Sandra să le spună tuturor despre scrisoare.
Nu mi se pare că tipul era gata să ucidă cu adevărat.
De fapt... nu cred că e vorba de un tip.
"Ai grijă şi termină imediat relaţia".
Asta indică prezenţa empatiei.
"Ai grijă"?
Bărbaţii nu folosesc un asemenea limbaj,
mai ales atunci când intenţionează să ameninţe pe cineva.
E sigur că mesajul ăsta e scris de o femeie,
şi, bazându-ne pe lipsa fineţei psihologice,
aş zice că e foarte posibil să fi fost scrisă de o adolescentă.
Crezi că fetele au fost omorâte de o altă fată?
Cred că biletul ăsta a fost scris de o fată.
Să numim asta "misterul nr. 1".
Există şi nr. 2?
Posibil.
Aici scrie că rezultatele autopsiei Sandrei Davis au fost neconcludente.
A fost lovită peste faţă cu un corp contondent,
şi că avea câteva zgârieturi în jurul gâtului.
Cauza decesului e încă neclară. Legistul încă mai lucrează la asta.
Sunt foarte multe semne de întrebare. Hai să găsim şi câteva răspunsuri.
Dră ag. Jareau, sunt Gregory Hughes.
- Dl. primar Hughes, adică. - Exact.
Dânsul e dl. det. Rick Ware, de la Poliţia Statului Washington.
Înţelegeţi Dvs... au trecut doi ani de la ultima crimă petrecută aici.
Situaţia ne depăşeşte. Aşa că Rick răspunde de anchetă.
Dânşii sunt ag. Gideon, Hotchner, Morgan şi Prentiss.
Trebuie să spun că ceea ce s-a întâmplat aici în ultimele săptămâni e ca...
e foarte greu de digerat.
Suntem la jumătate de oră distanţă de oraş.
- Ce vreţi să spuneţi? - Aici nu e Sudul Îndepărtat.
În marea majoritate, locuitorii de aici sunt new-yorkezi cu gusturi fine.
Deci nu credeţi că e vorba de crime rasiale?
Credem că ce s-a întâmplat aici nu e deloc în concordanţă cu normele comunităţii.
Nu vreau să vă începeţi ancheta cu anumite presupuneri... false.
Adevărul e că nu ştim cu ce avem de-a face.
Mai întâi, trebuie să ne concentrăm atenţia pe dublul asasinat
şi să ne convingem că e vorba de acelaşi criminal.
- Credeţi că sunt mai mulţi? - Nu ştim încă.
Dar ştim că scrisoarea de ameninţare trimisă Sandrei Davis
a fost scrisă de o adolescentă.
Şi v-aţi dat seama de asta dintr-un bilet de jumătate de pagină?
A fost destul de uşor de desluşit.
E vreo problemă, dle. poliţist?
Păi... iniţial, am suspectat o tânără, dar, după interogatoriu, am disculpat-o.
- Aş vrea să discut şi eu cu ea. - Cred că v-aţi pierde vremea degeaba.
Lăsaţi-mă să hotărăsc eu asta.
Sandra ne-a arătat bileţelul cu două săptămâni înainte de a fi ucisă.
Am întrebat elevii dacă avea cineva probleme cu Sandra şi cu Ken.
Singurul nume obţinut a fost cel al Tonyei Mathis.
Se pare că Ken a părăsit-o pentru Sandra,
deşi Ken mi-a spus că nu a fost niciodată prietenul Tonyei.
Spuneaţi că aţi discutat cu Tonya despre bileţel. Ce v-a spus?
A jurat cu mâna pe inimă că nu l-a scris ea.
Mi se pare extrem de improbabil să fi scris ea acel bileţel rasist.
De ce credeţi asta?
Convingeţi-vă chiar Dvs.
- Ea e Tonya? - În carne şi oase.
Mai lăsaţi-o acolo pentru câteva minute.
Vrei să sperii o copilă de 17 ani?
Vreau să se sperie rău de tot.
Copiii ăştia doi locuiau aproape de-aici?
Sandra Savis locuia la vreo 800 m, spre vest.
Ken Newcombe locuia cam la 1,5 km, spre est.
Ce căutau aici?
Când eram copil, îmi plăcea să merg noaptea în parc.
Mai beam o bere, mă mai cuplam cu câte-o fată...
Se poate. Dar nu cred că veniseră să se întâlnească.
De ce spuneţi asta?
În timp ce Ken purta un tricou şi adidaşi,
Sandra era îmbrăcată în rochie, purta tocuri şi era machiată.
E clar că se gătise să iasă în oraş.
Aici era cadavrul lui Ken?
Da. Şi cel al Sandrei, aici.
Dar dârele de sânge indică faptul că a fost omorâtă acolo şi apoi târâtă aici.
A.N.-ul l-a împuşcat mai întâi pe Kevin, Sandra a fugit, iar el a urmărit-o.
A bătut-o şi a strangulat-o.
Era înarmat. De ce n-o fi împuşcat-o şi pe ea?
Ştia că e mai puternic decât ea. Poate că nu era sigur că-l poate doborî pe Ken.
Nu. E mai mult decât atât.
Ucigaşul nu s-a grăbit şi a riscat chiar s-o şi scape
pentru a o urmări şi a o sugruma cu mâinile goale.
Era concentrat numai pe ea.
Sandra nu avea întâlnire cu Ken.
Avea întâlnire cu A.N.-ul.
Bună, Tonya. Sunt ag. Morgan. Dânsa e ag. Prentiss.
- Suntem de la F.B.I. - De la F.B.I.?
Să lămurim un lucru.
Un asemenea bileţel de ameninţare constituie un delict federal.
I-am spus şi lui că nu l-am scris eu.
Ştiu ce i-ai spus.
Dar aici nu suntem în biroul directorului şcolii, înţelegi?
Oamenii pe care i-ai ameninţat au murit.
Eu n-am omorât pe nimeni.
Ştiu asta.
Mă ocup eu de ea.
Vrem doar să aflăm de ce ai scris bileţelul.
Erai supărată pe Ken pentru că nu voia să te mai vadă.
Înţeleg.
Nu voia să mai admită că aţi fost prieteni.
Chiar am fost prieteni.
Aşa e.
Şi Sandra?
Bileţelul îi era destinat ei.
De ce erai supărată pe ea, Tonya?
A, nu e vorba numai de faptul că se întâlnea cu Ken, nu-i aşa?
În bileţel vorbeşti la plural.
Voiai să pară că bileţelul a fost scris de mai multe persoane.
Să pară că întregul oraş e împotriva ei. De ce?
Aşa de aiurea te simţeai?
De parcă toată lumea ar fi fost împotriva ta?
Concursul ăla prostesc de talente a fost de vină.
Ce concurs de talente?
Am fost la fel de bună ca ea.
Ea era o simplă fetiţă liniştită, pe care n-o plăcea nimeni.
Şi, de când a început să cânte, a devenit brusc cea mai populară din liceu,
iar Ken nu se mai dezlipea de ea.
Nu-i corect.
Tonya...
Uită-te la mine.
Ai scris bileţelul ca să te răzbuni, nu-i aşa?
Am făcut o tâmpenie, ştiu.
Dar nu voiam decât să-i sperii.
Îmi pare rău.
Am vorbit cu părinţii şi cu prietenii Tonyei. O să mai verificăm, dar...
Nu fata aia i-a ucis.
Te rog, nu vreau...
L-a văzut cineva pe Reid?
Reid, unde eşti?
- Raportul medicului legist. - Aici erai...
"Victima a fost bătută aşa de rău, încât cauza morţii nu poate fi determinată.
Au mai fost depistate câteva plăgi tăiate făcute post-mortem".
- A fost înjunghiată post-mortem? - Şi ce dacă?
Rănile post-mortem sunt un semn distinctiv al crimelor bazate pe sex.
Crimele sunt, de asemenea, extrem de violente,
dar prezintă o semnătură distinctă faţă de celelalte două fete.
Insinuezi că e vorba de un alt ucigaş?
Nu, spunem că e vorba de acelaşi ucigaş.
Violenţa extremă indică faptul că nu a obţinut ceea ce dorea.
Ce dorea?
Agresorii sexuali ucid din cauza nevoilor sexuale.
În cazul ăsta, victimele nu prezintă semne de viol.
Asta indică faptul că ar fi putut dezvolta un fetiş.
Ia un suvenir de la victime, pe care îl foloseşte pentru a se excita.
Nu ştiu dacă am dreptate, dar mi se pare că modul de operare nu indică o crimă rasială.
Nu. Suntem aproape siguri că nu rasismul e motivul principal.
Alege doar anumite fete şi încearcă să-şi acopere urmele.
Avem de-a face cu un criminal în serie.
- Bună. - Bună, Naomi.
Mă bucur să te văd. Urcă.
Mulţumesc.
- Mulţumesc c-ai venit după mine. - Nici nu mă gândeam să nu vin.
Când a venit F.B.I.-ul?
Numai după ce a fost ucis un băiat alb.
Nu putem să ne bazăm pe poliţie.
Trebuie să ne apărăm singuri.
Să le arătăm celor care ne răpesc fiicele că nu vor scăpa nepedepsiţi.
Asta nu ne ajută deloc.
Explicaţi-mi şi mie o chestie.
Zvasticile de pe cadavre...
- Ce înseamnă, de fapt? - Ne distrag atenţia.
Criminalul nu ucide din motive rasiale, dar vrea să ne facă să credem asta
ca să nu desluşim adevăratul motiv. Cel legat de sex, mai exact.
Sunt convins că A.N.-ul locuieşte în acest district.
Ştie ce isterie generală pot crea nişte zvastici.
Iar reverendul Williams a muşcat momeala.
J.J. încearcă să tragă de timp.
Discută cu reverendul, încercând să-l mai calmeze.
Crimele rasiale se pot transforma în capital politic.
Dacă avem dreptate, înseamnă că omorurile au fost comise din motive personale.
Trebuie să demonstrăm că dubla omucidere e legată de celelalte două crime.
Trebuie să vorbim cu familiile victimelor.
Înţelegem cât de greu vă este.
Vă mulţumim că ne-aţi primit.
A dispărut în noapte şi gata...
Ştiu că e posibil să fi ieşit din casă pe uşa din faţă, dar credeam c-o s-o auzim.
Nu v-aţi gândit şi la fereastra din camera ei?
N-ar fi putut să iasă pe-acolo. Am închis-o de ani de zile.
Nu-i aşa.
Ce vrei să spui, Bree?
Am deschis-o eu, ca să pot ieşi.
- Te furişai noaptea afară din casă? - Îmi pare rău.
Nu ne-am supărat.
Dar spune-mi ceva: a folosit-o şi ea?
Nu, jur.
Îmi spunea mereu să n-o folosesc nici eu.
Ea era fata cuminte.
Nu merita să i se întâmple asta.
Nimeni nu merită aşa ceva.
Fiicei Dvs. îi plăcea să cânte?
Am adunat tot ce se putea despre primele două victime,
şi ştim că erau eleve bune şi că nu aveau necazuri.
Exact ca Sandra Davis.
Şi am mai descoperit ceva. Ambelor le plăcea să cânte.
Una cânta în corul bisericii, cealaltă - într-o formaţie.
Părinţii spun că le plăcea foarte mult.
Exact ca Sandra Davis.
Fete de culoare, între 15 şi 17 ani, cărora le place să cânte...
E destul de specific.
Mi se pare că e vorba de acelaşi A.N.
Cred că au fost alese special pentru că le plăcea să cânte.
Poate că aşa le şi păcăleşte.
A mai dispărut încă o fată.
Naomi Dade, de 16 ani.
- Când asta? - Noaptea trecută.
Şi noi de ce-am aflat de-abia acum?
Primele victime au fost descoperite după câteva zile.
E posibil să fie încă în viaţă.
Trebuie să facem profilul psihologic al A.N.-ului cât mai avem timp.
Bună. Mă cheamă Naomi.
- Bună! Sunt Nikki... - Salut! Mă cheamă Keisha...
Îmi place să cânt duminica în corul bisericii...
Am 16 ani...
Suspectul pe care îl căutăm e un bărbat de culoare,
cu vârsta cuprinsă între 20 şi 35 de ani.
Ştim că e de culoare datorită alegerii victimelor.
Aproape întotdeauna, ucigaşii din motive sexuale ucid doar membri ai propriei rase.
Victimele lui sunt fetele cuminţi.
Toate erau eleve bune, fără probleme de comportament.
Noi numim asta "risc scăzut".
Cu cât riscul e mai scăzut, cu atât e mai inteligent A.N.-ul.
Individul ştie să vorbească.
Ştie să facă lumea să se simtă în siguranţă. Le câştigă încrederea.
Nici nu vă trece prin cap cât de convingător poate fi un asemenea A.N.
Jeffrey Dahmer a fost oprit o dată de poliţie, pentru depăşire pe linia continuă.
Deşi avea pe bancheta din spate un sac de gunoi plin cu rămăşiţe umane,
era atât de calm şi de senin
încât a reuşit să-i convingă pe poliţişti să nu-i percheziţioneze maşina.
După aceea, a mai ucis cel puţin încă 15 oameni.
Tipul e foarte şmecher.
Poate că n-are cine-ştie-ce studii,
dar ştie cum să se poarte cu adolescentele credule.
Victor Paleologus obişnuia să hoinărească prin supermarketuri,
pretinzând că e regizor.
I-a spus Kristinei Johnson că o cheamă să dea probe pentru un film cu James Bond.
A fost ultima oară când a fost văzută în viaţă.
Credem că, deoarece fetele erau cântăreţe, A.N.-ul are ceva legături
cu studiourile de înregistrări.
Ştim că A.N.-ul are maşină, una destul de mare pentru a putea transporta un cadavru.
E curată şi nu prea veche.
Destul de frumoasă pentru a le face pe fete să se simtă în largul lor,
dar nu e bătătoare la ochi. Individul nu vrea să atragă atenţia asupra lui.
Probabil o berlină mare, de culoare închisă.
Vă recomandăm să alertaţi televiziunile,
ziarele, toate mijloacele mass-media din oraş.
Şiretenia A.N.-ului nu funcţionează la toată lumea.
Trebuie să existe măcar o femeie care să-i reziste, şi...
exact asta ne trebuie.
Suvenirurile luate de la victime constituie cheia către psihologia A.N.-ului.
Încă nu ştim care sunt acestea, dar...
ştim că, odată ce a obţinut ce voia, nu mai are nevoie de victimă.
Ăsta e momentul în care o ucide.
Ceva i-a întrerupt ritualul A.N.-ului în timp ce o ucidea pe Sandra Davis.
Nu credem că a reuşit să ia ce voia de la ea.
Credem că e posibil să meargă la ea acasă sau în vreun loc pe care îl frecventa.
Vă recomandăm să supravegheaţi locurile unde tinerele ar putea fi acostate de A.N.
Biserici, licee, biblioteci, cafenele...
Întrebaţi lumea.
Oamenii din district pot oferi multe informaţii utile.
Vă mulţumim pentru atenţie. Mult succes.
Mulţumim.
Staţi puţin!
Credeţi că putem avea încredere în vigilenţa comunităţii?
Dac-ar fi aşa, am rămâne fără slujbe.
Nu vă spun să nu vă faceţi treaba.
Vreau să mă asigur că nu se grăbeşte nimeni.
Ce-are de gând?
Vă rog să mai aşteptaţi un minut.
Ce s-a întâmplat?
Problema e că aş fi nebun dacă aş da descrierea pe mâna presei.
Ce vreţi să spuneţi?
Rev. Williams a agitat deja destui oameni, alegând să transforme oraşul ăsta
într-un recipient pentru campania lui împotriva rasismului.
Ce credeţi că se va întâmpla dacă anunţ presa că ucigaşul e un bărbat de culoare?
Cea mai bună metodă de a opri nebunia e să găsim ucigaşul.
Noi tocmai v-am oferit cea mai bună cale de a-l găsi.
Vezi să nu... anunţând că ucigaşul e un bărbat anonim de culoare?
Vor spune imediat că sunteţi rasişti.
Nu suntem rasişti.
Rasism era dacă am fi căutat intenţionat un criminal de culoare.
Noi v-am oferit un profil complet, care include şi rasa.
Ideea e că n-am auzit niciodată de criminali în serie de culoare.
Şi nici membrii de culoare ai societăţii noastre,
care sunt deja nervoşi din cauza evenimentelor.
Puteţi să credeţi că există şi criminali în serie de culoare sau nu.
Realitatea este că există.
Şi, în curând, va mai ucide o fată.
Nu vreau să transform discuţia într-o dezbatere.
Dl. det. Ware e mai mult decât capabil să conducă ancheta.
O să permiţi asta?
Ce să permit? Transformarea tuturor afro-americanilor din district în ţinte?
- Rick... - Ce e?
- Am găsit cadavrul lui Naomi Dade. - Fir-ar să fie!
Afară aşteaptă o grămadă de reporteri.
Care-i decizia Dvs., dle. detectiv?
Vă rog.
Lăsaţi-ne să vă ajutăm.
În final, doresc să vă asigur că am urmărit toate pistele,
şi suntem convinşi că acesta este cel mai eficient mod de a-l prinde.
Vă mulţumesc.
Dle. detectiv, sunt convins că aţi făcut alegerea corectă.
Sper că asta nu se va întoarce împotriva noastră.
De ce-ar fi aşa?
Ultimul lucru pe care mi l-aş dori ar fi să sperii lumea
că au în preajma lor un criminal periculos, de culoare.
Cel mai bun mod de a rezolva problema e să ne concentrăm atenţia
pe ce trebuie făcut ca să-l prindem.
Explicaţi-mi. Spuneţi-mi ce trebuie să fac.
Trebuie să ne facem auziţi...
Nu doar în mass-media.
Trebuie să vorbim personal cu copiii, să le spunem de cine să se ferească.
Mă gândeam la concursul de talente la care a cântat Sandra Davis.
Poate că acolo a observat-o A.N.-ul.
Bună idee. Anunţă-le pe toate colegele ei.
- Ne trebuie o linie de informaţii. - Da. Mă ocup imediat.
Nu-mi place să stau degeaba. Ce zici, Ware? Mergem în patrulare?
Ne întoarcem din nou pe stradă... ne imaginăm că suntem la început.
Bine.
E mai bine decât să aşteptăm să apară şi alte cadavre, nu?
Să mergem.
Lumea a început să sune. Până acum, au fost acuzaţi: un preot,...
Nu trebuie să faci asta.
un om de servici de la liceu, şi... A, da! Şi Reverendul Jesse Jackson.
Ceva util?
- Nu prea. - Mai caută.
Am găsit pe cineva care îşi aminteşte că a văzut ieri un bărbat necunoscut de culoare
într-un Lincoln negru, staţionând în faţa locuinţei ultimei victime.
E a doua oară când maşina apare în relatări.
Corespunde descrierii... berlină, mare, de culoare închisă.
- Trimiteţi descrierea către presă. - Imediat.
Am înţeles.
E posibil ca suspectul să aibă o limuzină de culoare neagră.
E posibil?
Măcar avem ceva...
Nu, mulţumesc.
Dacă are vreo importanţă...
află că eu cred că îţi trebuie mult curaj să înfrunţi ditamai primarul.
Şi tu ai fi procedat la fel.
Da, dar nu e şeful meu.
Ştiu că ţi-a fost greu să iei decizia asta.
Ţi-ai dorit vreodată să nu se ţină cont de ea?
"De ea"?
De culoarea pielii.
Judecă-mă după caracter...
De ce trebuie să fie mereu prezentă în ecuaţie?
Oamenii mor. Trebuie să-l prindem pe ucigaş. Şi gata.
Fără reverenzi care să facă pe cocoşii şi să aţâţe lumea aiurea,
fără primari care se tem de mânia alegătorilor de culoare...
Nici măcar nu voia să ne permită să anunţăm lumea de cine trebuie să se ferească.
Câteodată, e foarte obositor.
Aşa a fost mereu, prietene.
Politicienii, liderii comunităţii... fac ceea ce ştiu.
Oamenii ca noi îşi fac treaba.
Noi suntem infanteriştii străzii, cei care trebuie să rezolve problemele apărute.
Infanterişti...
Aşa e.
Suntem singurii care au rezultate palpabile, nu-i aşa?
Ware.
Acolo. Am văzut o limuzină neagră.
Suntem la doar câteva străzi de casa Sandrei Davis.
A luat-o la dreapta.
Fă dreapta.
Uite-l.
- Vii? - Da.
E goală.
Ai auzit?
- Ware! - Da.
E o alarmă falsă. Maşina aparţine unei firme de escortă.
Bine. Ies imediat.
L-am prins! L-am prins!
Ce naiba faci?!
- Nu mişca! - Aruncă arma.
Sunt de la poliţie, fir-ar să fie. Sunt de la F.B.I.
- Poftim? - Ascultă. Nu trage.
O să bag mâna în buzunar şi-o să-mi scot portofelul.
Ai înţeles?
Ai înţeles?!
Sunt de la F.B.I., prietene.
N-am ştiut.
Dă-mi arma.
Dă-mi arma! Şi sună la Urgenţe. Omul ăsta are nevoie de ajutor.
Pleacă! Sună la Urgenţe!
Ware, nu... haide, prietene.
Uită-te la mine. Uită-te la mine!
Ware, o să scapi cu bine.
Ajutoarele vin imediat, Ware.
Vorbeşte-mi.
Vorbeşte cu mine. Sunt aici.
Mai povesteşte-mi despre familia ta. Ai doi copii, nu?
Le-am văzut fotografiile în maşină.
Cum îl cheamă pe cel mic?
D... Dwayne.
Dwayne. Foarte bine.
Bravo. Rezistă. Sunt alături de tine, prietene. Nu te las să mori.
Ai înţeles?
Mai povesteşte-mi despre Dwayne. Câţi ani are?
Hai, Ware, vorbeşte cu mine. Spune.
Nu ceda. Nu...
Hai... Nu-mi fă una ca asta.
Ware! Ware! Nu! Rezistă, prietene.
Ware! Ware!
Ce naiba s-a întâmplat?
N-am ştiut că e poliţist.
Am... am văzut o maşină neagră parcată în faţa casei,
un individ înarmat, de culoare, furişându-se prin curte...
Aşa că l-ai împuşcat?
Mi-a... mi-a fost frică.
Am familie.
Şi det. Ware avea.
- Unde-i Morgan? - În spate.
Te simţi bine?
Spune, J.J.
Glumeşti!
A mai dispărut o fată.
Bine. Venim imediat.
O cheamă Ally Hadley.
I-a spus mamei sale că rămâne să doarmă la o prietenă, dar n-a ajuns acolo.
O fi ieşit cu colegii, sau cu vreun prieten...
- Mama ei spune că nu e genul. E o... - O fată cuminte...
Da. E afro-americană, are 15 ani şi îi place să cânte. E...
Băieţi, avem un martor.
O fată spune că, acum o lună, a fost acostată de un individ
care pretindea că lucrează la un studio de înregistrări.
O să vină imediat.
Îi sun pe ceilalţi.
S-a întâmplat la biserică, după repetiţie.
M-a urmat afară...
Era un individ de culoare.
Mi-a spus că e director la o casă de discuri
şi că merge prin bisericile din zonă în căutare de tinere talentate.
Mi-a spus că am o voce extraordinară şi că ar vrea să-mi înregistreze o melodie.
Şi tu ce i-ai răspuns?
I-am spus că nu mă interesează.
Mi-a dat o carte de vizită şi mi-a spus că, dacă mă răzgândesc, să-l sun.
Nici măcar n-avea imprimat numele casei de discuri...
Doar numele lui şi un număr de telefon.
Părea falsă.
Cât de prost trebuie să fii să crezi aşa ceva?
Mai ai cartea de vizită?
N-aveam nevoie de ea.
De ce?
Pentru că-l cunosc.
Începusem să cred că m-aţi uitat complet.
Frumuşico, avem nevoie de tine ca de aer.
Ce frumos ştii să pui problema... Spuneţi.
Uite ce ne trebuie.
Individul e muzician. Lucrează pe cont propriu.
A cântat la orgă în spectacolele liceului.
Am luat legătura cu liceul, şi ei ne-au dat numele lui.
- Terrance Wakeland. - Terrance Wakeland...
În zona oraşului New York, inclusiv în districtul Westchester...
Computerul a găsit trei de Terence Wakeland.
E posibil să lucreze la o casă de discuri sau la un studio de înregistrări.
Bun... să căutăm prin dosarele Fiscului...
L-am găsit.
Stă în Mount Vernon, chiar lângă Bronx.
"Studiourile A/L"... se pare că a fost desfiinţat acum trei luni.
Dar încă mai lucrează acolo. E paznic.
Mulţam, frumoaso. Eşti cea mai tare.
Să mergem.
Ai noroc că studioul e disponibil în seara asta.
- Ally... sper că n-ai emoţii. - Nu.
Perfect. Foarte bine. Nu te îngrijora.
O să ajungi acasă înainte ca ai tăi să-şi dea seama că ai plecat.
Să mergem.
Toate unităţile să se prezinte la "Studiourile A/L",
în Mount Vernon, pe Bd. Vincent, la nr. 5663.
Ce şanse avem să-l prindem pe psihopatul ăsta în timp util?
Excelent! Ultima piesă m-a omorât, pur şi simplu!
Vin... vin imediat.
N-am fost niciodată într-un studio profesional de înregistrări.
N-aş fi zis.
Eşti atât de relaxată! Parcă ai fi fost în camera ta, cântând în voie.
Mi-a plăcut.
Da...
Iartă-mă. Probabil că trebuie să-ţi odihneşti corzile vocale.
- Vrei nişte apă? - Sigur.
Strada pe care suntem noi e închisă.
- Nu există nicio scurtătură? - Eu nu ştiu niciuna.
Nu toate fetele de vârsta ta ar fi ales un asemenea cântec.
- Serios? - Foarte serios.
Privirea ta... expresia feţei... şi vocea ta puţin răguşită...
Parc-ai fi o cântăreaţă din cluburile din Harlem, din anii '30.
Ştii ce mi-a făcut cântecul ăsta?
Nu.
M-a fermecat. Şi-mi place asta.
De obicei, un cântec ţi se întipăreşte în memorie.
Dar ăsta... mi s-a întipărit în suflet.
Şi, odată ajuns acolo, nu pot să-l mai uit.
Pur şi simplu...
îmi aleargă prin vene, ca otrava.
Te simţi bine?
Da, dar... sunt un pic ameţită.
Voiam să spun că ai cântat atât de frumos!
Ally, pur şi simplu nu pot...
să-l las să trăiască.
Ai simţit vreodată asta? Sentimentul încercat atunci când vezi ceva frumos...
Atât de frumos încât nu poţi să-l laşi să trăiască, pentru că arată tuturor...
că-ţi aduce mereu aminte cât de urât eşti?
Nu mă... nu mă simt prea bine.
Să-mi bag picioarele!
Crezi că sunt urât? Asta crezi?
Ajutor!
Ajutaţi-mă, vă rog!
Stau eu la uşă.
Toate unităţile să se prezinte la poziţia mea curentă.
Acolo. Să mergem.
Verifică sălile din spate.
Morgan!
Da.
Uşi larg deschise, lumini aprinse... cineva a plecat de-aici în mare grabă.
Sunt urme clare de luptă.
Poate e încă în viaţă.
Au fost aici. Poate că a încercat să fugă.
Ar putea fi prin cartier, încercând să scape de el.
Hotch, ia uită-te la asta.
Sunt melodii cântate de fete, prietene.
Suvenirurile lui.
Să mergem.
Asta-i problema ta, nu a mea.
Ajutaţi-mă.
Ce-ai păţit?
Unde... unde sunt?
Uşurel... cu ce te-ai drogat?
Ally! Ally... aici erai!
O cunoşti?
Vă mulţumesc, dle. poliţist. E verişoara mea mai mică.
Părinţii ei nu sunt în oraş, şi eu trebuie să am grijă de ea.
S-a furişat afară şi... s-a cam trotilat. Îmi cer scuze pentru asta.
Haide, Ally. Să mergem. Petrecerea s-a terminat.
Vrei să le spun părinţilor tăi ce-ai făcut?
Uită-te în jur. Cartierul ăsta e periculos, Ally. Puteai să mori.
Îl cunoşti pe individul ăsta?
Îmi cer scuze încă o dată pentru asta, dle. poliţist.
E... e dusă rău.
Hai, Ally. După ce ajungem acasă, poţi să dormi cât vrei.
Pot să plec? Sau ai de gând să mă ţii aici toată noaptea, cât te joci cu copila aia?
Uite-i.
Wakeland, suntem de la F.B.I.! Nu mişca!
- Ce-aveţi cu mine? - Dă-i drumul.
- Ce-am făcut? - Dă-i drumul!
Aveţi impresia că am vreo legătură cu fetele alea care au fost ucise, nu?
Aşa e?
- N-o s-o lase. - Poate e înarmat.
- Liniştiţi-vă! - Ce naiba mai aşteptăm?!
Nu trageţi! Vreau să fiţi calmi şi să lăsaţi armele jos. Ne ocupăm noi de el.
Executarea!
Wakeland, lasă fata să plece şi întoarce-te. Mâinile la ceafă!
Să mergem.
Te simţi bine?
Mă gândeam la ceva.
Ştiu cum e să creşti fără tată.
Tatăl lor a murit ca un erou.
Şi al meu, la fel.
Dar asta nu mi-a uşurat viaţa.
"În amintirile celor vii, cei morţi trăiesc în continuare".
Cicero.
Pardon.
Stai puţin.
Nu se poate...
Unde-ai găsit-o?
În aeroport. Poţi să crezi aşa ceva?
N-am mai citit-o de vreo cincispre... doisprezece ani.
Amuzant, ce să zic...
Lucrurile încep să devină frumoase începând cu capitolul III.
O să te anunţ când ajung acolo.
Să nu uiţi.
Te simţi bine?
Reid.
Poftim?
Te-am întrebat dacă te simţi bine.
Da, mulţumesc.
Îţi mulţumesc pentru "discreţie".
Mie poţi să-mi spui ce te roade.
Orice mi-ai spune, rămâne între noi. Ştii asta, nu?
N-am nimic să-ţi spun.
Reid, fii atent la mine.
Dat fiind că ai trecut prin ce-ai trecut, nimeni nu se-aşteaptă să-ţi revii...
Înţelege că pot să-mi fac treaba. N-o s-o iau razna.
Ce, crezi că nu ştiam asta?
Sunt pozele de la locul faptei.
Pozele de la locul faptei?
Fetele, acoperite de frunze...
Reid, am văzut împreună şi lucruri mai rele!
Ştiu.
Ştiu că am văzut şi lucruri mai rele, dar...
E prima oară când... ştiu.
Mă uit la ele, şi...
Mă uit la ele, şi... ştiu ce gândeau... şi ce-au simţit înainte de a fi omorâte.
Asta se numeşte "empatie".
Şi e un lucru bun.
Ba nu e. Mă zăpăceşte de tot.
Nu mai reuşesc să mă concentrez, nu mai pot să-mi fac treaba la fel de bine ca înainte.
- Ce să mă fac? - S-o foloseşti.
Las-o să te ajute să devii un psihanalist mai bun.
Şi un om mai bun.
Un om mai bun...
Traducerea şi adaptarea: baltzatu
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro