Stai puţin!
Uită-te la mine! Te rog!
Am ajuns la spital?
Am scăpat? Am scăpat!
Ăsta nu e spital...
Doamne! Te rog, nu!
Te implor...
- N-ai ore azi? - Ba da, după amiază.
- Ce e asta? - Genialitatea întruchipată.
Ai filme cu Chaplin?
Străbunicul meu a fost contabil la unul dintre primele studiouri.
- Locuia în California? - Nu, în Chicago.
Studiourile Essanay s-au închis în 1920.
Pe vremea aia, în S.U.A. se turnau 4-5 filme pe an, toate în Chicago.
Când studiourile s-au închis, străbunicul a avut voie să ia...
să ia câteva filme acasă.
L-au lăsat să facă asta?
Asta e versiunea oficială. Nimeni n-a comentat nimic, niciodată.
Omul a fost genial.
Cum se face că n-ai mai adus astea niciodată?
Azi le arăt filmul cadeţilor mei.
Încerc să le sugerez diverse strategii împotriva problemele generate de stres.
Comedia, de exemplu.
E cel mai frumos cadou pe care mi l-a făcut bunicul.
Ce faceţi aici? Dl. Chaplin, comicul...
Dacă e adevărat ce-am auzit, omul ăla a fost primul gigolo din lume.
Serios vorbind, băieţi... ce-i cu vechitura asta de proiector?
N-aţi găsit versiunea pe DVD?
Unora le plac filmele proiectate prin "vechituri ".
Cred că vă las să vă distraţi, "pensionarilor ". Am plecat.
Dacă ai timp, mai am nişte bobine la mine.
Am câteva minute.
E de-a dreptul...
- Dra. agent Jareau? - Intraţi.
Sunt det. McGee, de la Poliţia din Kansas City.
Am sunat săptămâna trecută.
Referitor la persoanele dispărute din centrul oraşului Kansas City...
Aşa e.
Mă iertaţi, dar nu cumva v-am rugat să ne trimiteţi dosarele mai întâi?
Da, aşa e. Dar... n-am niciun dosar.
Niciuna dintre persoane n-a fost dată dispărută.
- E... mai mult o supoziţie a mea. - O supoziţie...
Da. Vedeţi...
V-am adus cele mai relevante cazuri. Ar mai fi... încă vreo 40.
Ţin evidenţa tuturor celor cu care intru în contact pe stradă.
Nume, semnalmente, îmbrăcăminte, semne distinctive...
Departamentul meu m-a desemnat să supraveghez străzile din centru.
Şomeri, beţivi, toxicomani, prostituate... Flecuşteţe, chestii de rutină.
Totul mergea bine, până când am observat că erau din ce în ce mai puţini.
- Mai puţini... - Mai puţini infractori.
Mai puţini vagabonzi, mai puţine prostituate, mai puţini drogaţi.
Mie mi se pare că faceţi o treabă foarte bună.
Asta cred şi superiorii mei. Chiar...
Primăria oraşului chiar m-a premiat pentru activitatea mea.
Poliţist premiat pentru scăderea criminalităţii în oraş
- Aşa. Şi? - Eu n-am niciun merit.
Criminalitatea a scăzut pentru că infractorii au început să dispară.
În ultimele săptămâni, am observat că dispăreau cam câte doi pe zi.
Nu asta e caracteristica principală a grupurilor astea? Că migrează de colo-colo?
Nu. Nu atât de mulţi, atât de repede.
Să vă spun cum e. Vorbesc cu cineva la prânz,
şi, până seara, dispare de pe faţa pământului.
- Bine. Despre câte persoane e vorba? - 63.
- 63 de oameni? - Cel puţin 63.
63 de oameni pe care îi vedeam tot timpul au dispărut fără urmă.
Săptămâna trecută, am...
am găsit asta în cutia poştală de la sediu.
În lume există două tipuri de oameni:
cei care fac treaba şi cei care-şi asumă meritele.
Ar trebui să-ţi fie ruşine.
Cineva ştie că primesc laude pentru lucruri pe care nu le-am făcut.
63 de oameni. Eşti... eşti sigur de asta?
Pe străzile alea se întâmplă ceva, dră. agent Jareau.
Ceva groaznic.
Nu sunteţi sigur că persoanele au dispărut cu adevărat.
Ba sunt sigur, dar nu reuşesc să conving pe nimeni de asta.
- Nu există nicio anchetă oficială? - Nu.
63 de oameni... nu poate fi o simplă coincidenţă, nu-i aşa?
Reid, avem ceva procentaje despre... nici nu ştiu cum să-i spun.
Vagabonzi dispăruţi?
Deşi termenul "vagabondaj " sugerează un stil de viaţă în continuă mişcare,
vagabonzii nu prea se deplasează atât de mult cât crede lumea.
În principiu, umblă prin zone mici, bine definite, în funcţie de cunoştinţe
şi de serviciile sociale oferite în acea zonă.
Vreţi să spuneţi că nu dispar, pur şi simplu.
În mod normal, aşa e, dar afirmaţia mea nu exclude această posibilitate.
Nume, adrese, semnalmente.
Aveţi şi alte informaţii care ne-ar putea ajuta să-i găsim?
Păi... la ora aia, nu aveam nevoie.
Există destule date pentru a verifica dacă au fost daţi dispăruţi?
Nu ştiu.
Am verificat toate bazele noastre de date, dar n-am găsit absolut nimic.
Niciunul n-a fost declarat mort? Aţi verificat morgile şi spitalele?
Am... am căutat peste tot, domnule.
Simpla dispariţie nu face din asta un caz federal.
Pentru a lucra în jurisdicţia Dvs., trebuie să fim invitaţi oficial.
- Oficial? - De şeful poliţiei, al detectivilor...
Trebuie să urmăm procedurile. Dacă nu suntem invitaţi, nu putem să ne amestecăm.
Păi... nu ştiu... dacă pot face asta.
Dacă nu suntem invitaţi oficial, nu putem să vă ajutăm.
Ne pare rău, dar problemele de jurisdicţie nu pot fi negociate.
Hotch...
Ar putea fi vorba de 63 de victime.
Am putea să mergem cu dl. detectiv, să discutăm cu superiorii dânsului.
Poate reuşim să le explicăm implicaţiile extrem de serioase.
Mulţumesc.
Dacă vom fi invitaţi, o să vă chem şi pe voi.
Nu vreau să le las impresia că trecem peste capetele lor.
Mă duc la ore.
Dacă se schimbă situaţia, anunţaţi-mă. După 4:00 P.M., sunt disponibil
- J.J, plecăm în 30 de minute. - Dle. agent! Domnule...
Mi-a... mi-a luat un carneţel.
Dacă ne lăsaţi carneţelele,
le putem analiza şi poate descoperim mai multe informaţii.
Ce-ar fi să vă spun eu cine lipseşte? Puteţi copia informaţiile mai târziu.
Aţi auzit ce-a spus ag. Hotchner.
Aveţi 30 de minute să ne povestiţi despre 63 de persoane.
Bine...
Dintre toate supoziţiile ilogice făcute de oameni,
niciuna nu e mai scandaloasă ca înfierarea obiceiurilor celor săraci
de către cei bogaţi şi bine hrăniţi.
Herman Melville.
- Aterizăm în 10 minute. - Poftim?
- Vom ateriza în 10 minute. - Am ajuns deja?
Avem un avion rapid.
- Citeşte tot timpul din carneţelele alea. - Practic, e aproape obsedat de ele.
Obsedat... în sens medical?
Notiţele excesive pot fi un semn de obsesie cronică.
Aşadar, singurul martor pe care-l avem e posibil să aibă probleme psihice?
Da, e posibil.
La fel cum e posibil să alergăm după cai verzi pe pereţi.
Dar, aşa cum a evidenţiat o persoană pe care o respect foarte mult,
e posibil ca 63 de oameni să aibă probleme.
Cred că merită să urmărim pista asta.
- Măi să fie... - Sunt tare mulţi.
Vagabonzi, bărbaţi, femei, indivizi fugiţi de-acasă, prostituate şi drogaţi.
E posibil ca toate dispariţiile astea să fie o simplă coincidenţă?
Tehnic vorbind, n-ar fi practic coincidenţă,
deoarece majoritatea oamenilor ăştia au un stil de viaţă extrem de periculos,
crescând probabilitatea apariţiei unui asemenea fenomen.
Termenul de "coincidenţă " implică mai multe...
Puştiule, momentan nu suntem dispuşi să ne ţii o lecţie de limba engleză.
Corect. Scuze.
Ce spunea Spintecătorul din Yorkshire despre victimele sale?
"Femeile pe care le-am omorât erau nişte gunoaie,
prostituate nemernice, gunoi de pe stradă.
Eu doar am făcut curat pe-aici".
Am dat peste un "om de serviciu ".
Un ucigaş cu misiune, care consideră că faptele lui ajută societatea.
Indivizii de genul ăsta degenerează rapid, până când devin simple maşini de ucis.
Şi nu putem face nimic din cauza problemelor de jurisdicţie?
Ce-am putea face?
Dacă nu respectăm jurisdicţia oraşului, nimeni n-o să ne mai solicite ajutorul.
Facem totul ca la carte. Şi apoi, ne rugăm...
ca între timp să nu mai moară nimeni.
Cred că glumeşti... nu mă interesează nimic de la tine.
Cineva are nevoie de companie.
De o iubită, adică?
- Trebuie să mergi cu mine. - Cu troaca asta?
- Urcă. - Uşurel.
Petrecerile private costă cam 500 de dolari, dragule.
Urcă.
Îţi convine? 500 de dolari, bani gheaţă?
O să-ţi plătească. Urcă odată!
Ce agitat eşti..
Nu acolo. Foloseşte uşa laterală. Nu trebuie să te vadă nimeni.
Mă rog...
Am venit, frumoaso.
Spune-mi ceva. Zi-mi c-ai găsit ceva de care să mă pot agăţa.
Aş vrea eu să pot... dar am verificat deja 41 de nume
şi niciuna dintre persoane n-a fost declarată dispărută.
- Fii serioasă, fato. Niciuna? - Niciuna.
Am verificat şi la Interpol. Zero barat.
- Fir-ar să fie... - Incredibil de trist, nu-i aşa?
Continuă ce faci aici, bine?
- Anunţă-mă dacă descoperi ceva. - Bine.
Ai cam sărit calul, fato...
Şoferul ăla...
Ce mi-o fi dat?
Ce naiba?
Mi-ai luat pantofii? Eşti vreun ciudat dintr-ăia?
Dă-mi drumul!
Asta e ideea ta de distracţie? Nu e deloc amuzant.
O să plăteşti pentru asta, ciudatule. Crede-mă pe cuvânt.
Mă doare...
M-am tăiat.
Mă ajută şi pe mine cineva?
Mă ajută cineva şi pe mine, vă rog?
Ăsta e biroul meu.
- Ăla e biroul comandantului tău? - Da.
- Mă... mă duc să vorbesc cu el. - Sigur că da.
E cel mai frumos aranjat birou de detectiv pe care l-am văzut vreodată.
Ce-ai făcut? Te sun eu.
Se pare că n-a mers prea bine.
Sunt cpt. Wright.
Sunt ag. Hotchner. Dânsa e dra. ag. Jareau. Facem parte din brigada B.A.C. a F.B.I.
- Nu ştiu ce v-a spus det. McGee... - Ba ştiţi.
Le-am spus că, în zona unde lucrez eu, au dispărut multe persoane.
Să fie clar: aşa crezi tu, că au dispărut multe persoane.
- Am discutat asta săptămâna trecută. - Vă anunţase deja despre asta?
Domnilor agenţi, am verificat toate numele din toate carneţelele lui
şi n-am găsit nicio reclamaţie c-ar fi dispărut cineva.
Spuneţi-le ce-a spus celălalt agent... că vagabonzii nu dispar aşa, deodată.
N-a declarat chiar asta.
Îmi pare rău c-aţi bătut atâta drum, dar n-avem nevoie de ajutorul F.B.I.
Pot să discut cu Dvs. între patru ochi?
Sigur că da. Pe aici.
Ar fi trebuit să ne spuneţi că-i spuseseţi deja.
Atunci aţi mai fi venit?
Ceva noutăţi?
Nu ne-au sunat nici Hotch, nici J.J.
Garcia a verificat numele, dar n-a găsit nicio reclamaţie de care ne-am putea lega.
Pe baza victimologiei limitate pe care o avem, am întocmit un profil preliminar.
Profil? Nici măcar n-am primit cazul încă.
Dacă vom fi chemaţi, vrem să fim pregătiţi.
- N-avem destulă treabă de făcut? - Gideon, am dat peste un "om de serviciu ".
Care se pare că a făcut deja 63 de victime.
Ce-aţi întocmit până acum?
Nu pot să cred c-a făcut asta.
Domnule, dl. det. McGee e foarte sigur că aceşti oameni au dispărut.
- Det. McGee e puţin cam... - Un pic cam obsedat de ordine?
Aţi observat şi Dvs.?
Asta nu înseamnă că nu poate fi un poliţist bun.
Mă gândeam că, dacă-l pun să aibă grijă de beţivi şi vagabonzi, n-o să aibă probleme.
Majoritatea ăstora îşi fac necazuri doar unul altuia.
Scrisoarea a venit în plicul ăsta?
Da. A fost verificată de amprente. Nu s-a găsit nimic.
Sunteţi poliţist de doar patru ani şi aţi ajuns deja detectiv.
Da. Am fost... promovat ca să nu mai am contact direct cu infractorii.
Aşa am ajuns "bona " beţivilor şi vagabonzilor.
Îmi pare rău că v-a făcut să mergeţi atâta amar de drum.
Domnule, dacă aveţi o problemă, vă ajutăm cu plăcere.
Ce problemă?
Domnule, e neobişnuit ca 63 de persoane să dispară dintr-o anumită zonă.
Glumiţi, nu? E vorba de vagabonzi, târfe, drogaţi...
De fapt, chiar dispar cu adevărat?
Păreţi ostil la ideea că acest tip de oameni ar putea avea probleme.
Nu, sunt ostil la ideea că un subordonat de-al meu a recrutat F.B.I.-ul
să se ocupe de un caz care, cred eu, nu există.
Scrisoarea aia poate fi o carte de vizită a A.N.-ului. Asta se întâmplă des.
Sau poate fi un alt poliţist, pe care l-a enervat faptul că McGee a fost premiat.
Tipul ăsta de A.N. e relativ uşor de prins, domnule.
- Nu trebuie să mai moară şi alţii. - Părerea mea e că n-a murit nimeni.
Am experienţă în domeniu, domnule. Cred că situaţia se va înrăutăţi.
Mă rog... mulţumesc. O să fim atenţi.
Călătorie plăcută!
- Şi dacă ar fi fost majorete? - Poftim?
Sau profesori? Sau mame?
Cum aţi spus? Că vagabonzii nu pot dispărea? Ei bine, domnule, aflaţi că pot.
Pot fi răniţi, pot fi speriaţi, pot fi ucişi.
- Chiar vă pasă de oamenii ăştia. - Asta e treaba mea: să-mi pese de ei.
Majoritatea poliţiştilor ar fi spus că treaba lor e să-i cuminţească.
Păi... tata m-a învăţat să fiu altfel decât ceilalţi poliţişti.
Şi el a fost tot detectiv?
Da, a fost... a murit la datorie, în 1985.
Îmi pare rău.
Cpt. Wright era partenerul lui.
E singurul motiv pentru care încă mai lucrez în departamentul ăsta.
Sunt sigură că nu e singurul...
- Ştampila poştei. - Poftim?
- Kansas City. - Aşa e.
Missouri. Noi suntem în oraşul Kansas City din Kansas.
Păi... celălalt Kansas City e chiar peste râu.
Nu. Ideea e că sunt situate în state diferite.
- Hotch, problema e federală. - Poftim?
Dacă vrem cazul, putem să-l luăm. E o problemă federală.
Scrisoarea a fost trimisă de dincolo de râu, din Kansas City, Missouri.
- Scrisoarea a circulat între state. - Cazul intră în jurisdicţia federală.
Domnule, acest caz a devenit federal.
Aş dori ca dl. McGee să fie consultantul nostru.
Nu vă permit să demaraţi anchete în jurisdicţia mea!
Nu vreau să mă cert cu Dvs. Chiar dacă acest caz e federal,
vă voi anunţa dacă vom găsi făptaşii, iar oamenii Dvs. vor face arestările.
De ce sunteţi dispuşi să procedaţi aşa?
Pentru că aşa lucrăm noi.
E cineva aici?
Alo? M-am tăiat rău...
E cineva?
Vrei să-ţi afli viitorul?
Poftim?!
Vrei să vezi cum vor arăta ultimele tale clipe?
Te rog... am o fetiţă...
O cheamă Sheila May. Te implor...
vreau să merg să-mi văd fiica.
Ştiu că eşti acolo.
De ce... de ce mă chinui? Ce ţi-am făcut?
Ce-ai făcut?
Care e moştenirea lăsată de orice târfă, Maggie?
Ar fi... SIDA, sifilis, blenoragie, herpes,
hepatită... boli şi mizerie.
Ce-ai făcut?
Ai fost... tu însăţi.
- Sunteţi de la B.A.C.? - Mă numesc Jason Gideon.
Ei sunt ag. Morgan şi Prentiss şi dr.Reid.
Sunt cpt. Al Wright.
Dle. cpt., vă rog să vă adunaţi oamenii. Vă vom descrie profilul criminalului.
- Deja? - Am lucrat toată ziua la asta.
- Nu zău... - Da, am vrut să fim pregătiţi.
Lăsaţi-mă câteva minute, vă rog.
Nu sunt sigur dacă s-a împăcat cu starea de fapt
sau e sigur că greşim şi vrea să vadă cum ne facem de râs.
Nu sunt bolnavă.
Adineauri am fost la clinică. Sunt sănătoasă.
Nici măcar nu cunoşti sensul acestui cuvânt.
Ai fost judecată şi condamnată la moarte.
Nu! Te rog, nu mă omorî.
Am o fiică. Fac orice vrei.
Te asigur că nu-mi lipseşte compasiunea.
Eşti cam în mijlocul unei clădiri care se întinde pe 1,2 hectare.
Dacă ieşi de-aici până mâine dimineaţă, ai scăpat.
Dacă nu reuşeşti, sentinţa va fi aplicată.
Mai ai doar câteva ore la dispoziţie, Maggie.
O să vă facem profilul psihologic al omului pe care-l căutăm.
Vom detalia o serie de trăsături de comportament specifice, neobişnuite,
care ar putea fi recunoscute de ceilalţi vagabonzi.
Asta ne-ar putea ajuta să-l localizăm cu uşurinţă.
Individul le lasă tuturor o impresie negativă, care nu se schimbă în timp.
Fundătură
Pentru a descrie comportamentul acestui A.N., folosim un termen specific.
Îi spunem "Om de serviciu ". El "repară " problemele societăţii.
E pe deplin conştient de ce face. Deşi ştie că nu e bine să ucizi,
crede cu tărie că face un mare serviciu societăţii.
În cele din urmă, acest tip de A.N. devin nişte singuratici.
Numărul persoanelor care-i tolerează comportamentul va scădea permanent.
Dacă va mai rămâne cineva în preajma sa, acel cineva nu-i va fi egal în drepturi.
Va fi un fel de servitor.
Va deveni mofturos, va tinde către obsesie cronică,
şi va fi extrem de indignat când vede lucruri pe care le consideră greşite.
Nici măcar nu concepe că oamenii nu sunt de acord cu ce face.
- Pare a fi complet sărit de pe fix. - Exact. E un nenorocit de talie mondială.
Det. McGee a sesizat primele dispariţii acum un an.
Probabil că A.N.-ul a suferit o pierdere în acel moment...
moartea unui membru al familiei sau a cuiva care îl putea controla oarecum.
Acum, nimeni nu-l mai poate controla.
Probabil că nu lucrează nicăieri.
Judecând după numărul de victime şi după gradul de decădere,
o slujbă nu i-ar lăsa destul timp să-şi urmeze adevărata vocaţie.
- Care este... - Animal de pradă, maşină de ucis.
Numai la asta se gândeşte.
Nu-i corect, nenorocitule!
ABATOR
Ce te holbezi la mine?
Vreau doar să-ţi pun câteva întrebări, prietene.
- Despre ce? - Despre necunoscuţii de pe-aici.
Pot să te ajut cu ceva? Să te conduc la un azil, poate?
Ai văzut cum arată azilele alea?
Prefer să stau prin parc.
Măcar acolo pot să dau de mâncare la păsări.
Bine, am înţeles.
Să fii atentă, da?
Lumea asta are nevoie de doamne frumoase, adică şi de tine, Mona.
Eşti un tip de treabă.
- Aşa crezi? - Da.
Ştii cum să faci oamenii să se simtă bine.
Nu e Charlie Chaplin, asta-i clar.
- Iar vorbim de Chaplin? - Ce-aţi aflat?
Reid a primit propuneri de la toate prostituatele cu care am vorbit,
dar n-am găsit pe nimeni care să creadă că l-a văzut pe A.N.
- La fel şi la noi. - Gideon şi McGee sunt pe strada vecină.
- Nici ei n-au găsit nimic. - E ciudat.
Dacă A.N.-ul ar umbla pe-aici, ar ieşi sigur în evidenţă.
- Oamenii l-ar recunoaşte. - Ce ne mai rămâne de făcut?
Exact ceea ce v-am spus eu.
- Dle. căpitan? - Aţi spus că va fi recunoscut imediat.
Eraţi foarte siguri de asta.
Nimeni nu ştie nimic de el. Atunci, conform spuselor voastre, înseamnă că nu există.
- Nu ne-am exprimat chiar aşa... - Asta aţi insinuat.
Dvs. ce credeţi că s-a întâmplat cu ei, dle. căpitan?
V-am mai spus. Nu cred c-au păţit ceva.
Corect. Credeţi că şi-au găsit locuinţe şi slujbe cu toţii.
De fapt, tocmai am descoperit un nou aspect al problemei.
Cineva a răpit peste 60 de oameni şi nimeni n-a observat nimic.
Parcă s-ar fi integrat în peisaj.
E mai mult decât atât. Cred că ştie exact cum e aici.
- De parcă ar fi mai mereu aici. - De exemplu, Serviciile Sociale.
Poftim?
- Dle. cpt. Wright. - Da.
- Serviciile Sociale au patrule în zonă? - Poftim?
Vin chiar şi la miezul nopţii, oferindu-se să-i ajute pe nevoiaşi?
Nu. Trebuie să fie chemaţi, şi...
Morgan!
Mona! Mona, stai aşa! Nu te urca în dubă!
Ce faci? Parcă spuneai că n-ai nevoie de ajutor.
Mă ducea în parc, cu maşina.
Ce mai faci, prietene?
- Trebuie să plec. - Uşurel. Unde te grăbeşti?
Am mult de muncă. Trebuie să plec.
Domnule, vă rog să ne arătaţi legitimaţia.
Nu am timp pentru aşa ceva.
Ba aveţi. Legitimaţia, vă rog.
Morgan! Morgan!
Ieşi din dubă! Treci încoace!
Am înţeles! Nu mă bateţi!
Vă rog... nu mă bateţi.
Nici gând...
Te implor... vreau doar să plec acasă...
Nu! Nu...
Nu-i... corect...
N-am făcut nimic rău.
Totul e bine. E bine. E bine...
E îngrozit.
- De noi? - De A.N.
Garcia n-a găsit nimic despre el.
Niciun fel de carte de muncă, nicio declaraţie de impozit,
nicio carte de credit, niciun cont bancar.
Duba e înregistrată pe numele unei companii fictive din insulele Cayman.
În afara permisului de conducere, Steven Foster nu există nicăieri scriptic.
Bănuiesc că şi-a dedicat întreaga viaţă pentru a-l ajuta pe A.N.
A.N.-ul are grijă de el.
Ca răsplată, Steven îi furnizează victime noi.
De unde ştiţi că mai există un infractor?
Omul ăsta vi se pare în stare să ucidă 63 de persoane?
Dacă e complicele lui, de ce se teme aşa tare de criminal?
Steven e singura persoană din lume care ştie ce-i poate pielea A.N.-ului.
Singurul care a fost lăsat să trăiască.
Cu cât omoară mai mulţi, cu atât devine mai sadic şi mai necruţător.
De aceea cazul e atât de important. Nu ne puteam permite să închidem ochii.
- El e? - Nu e A.N.-ul nostru.
- Atunci... cine e? - Singura legătură a A.N.-ului cu lumea.
Singurul lui prieten.
Vreţi să facem publică arestarea, să punem presiune pe A.N.?
Nu. Ar putea fugi.
Atunci... cum îl găsim?
O să ne spună Steven unde e.
În sfârşit!
Nu v-aţi grăbit deloc!
Ce naiba caut aici? N-am făcut nimic.
De ce mă acuzaţi? De fapt, mă acuzaţi de ceva?
Ce-am făcut? M-am oferit s-o ajut pe bătrână să meargă în parc, atât!
E ilegal? Nu prea cred!
Ar trebui să mă premiaţi, nu să staţi acolo ca muţii.
Ştiu c-o să...
Vreţi să mă acuzaţi că am dat cu maşina peste rabla aia.
A fost vina poliţistului ăla negru.
A sărit peste mine în dubă. El m-a... e vina lui!
N-am fost eu de vină. Erau... am martori.
Stai jos.
Am stat de partea cealaltă a geamului gândindu-ne ce să facem cu tine, Steven.
În dimineaţa asta m-am hotărât să-ţi salvez viaţa.
O să-mi spui unde e ucigaşul pe care-l caut.
O să-mi dai adresa şi-o să-mi explici cum să intru fără să declanşez alarma.
Dacă-ţi cer, o să-mi desenezi şi harta locului.
O să faci toate astea pentru că şi-a bătut mereu joc de tine.
Întotdeauna te-a jignit şi te-a făcut să te simţi neînsemnat.
Te face să te simţi ca o zdreanţă, urât, prost şi nefolositor.
Nimic din ce faci nu e bine.
Niciodată nu e mulţumit de tine.
Îl urăşti, Steven.
O să-mi spui totul, pentru că aseară ai dat-o-n bară rău de tot.
Ţi-a spus că grija ta de căpătâi e să nu atragi atenţia autorităţilor.
Ştii cât de groaznic te va pedepsi.
Nimeni nu ştie mai bine decât tine de ce sadisme e în stare.
Studiez monştrii cu faţă umană ca el de mulţi ani, şi te asigur...
că o să-ţi facă rău în feluri pe care nici măcar tu nu ţi le poţi imagina.
Nu pot.
Familia mea a lucrat pentru familia lui dintotdeauna. El e tot ce am pe lume.
Anul trecut, tatăl lui a murit şi i-a lăsat lui totul. Toţi banii, toate...
El e ultimul rămas.
Dar... s-a schimbat. E altfel.
E... mult mai violent.
O să mă tortureze groaznic.
Dacă-l arestăm, n-o să mai poată.
Dacă ne spui unde e, îl putem închide.
Holcombe.
Îl cheamă Charles Holcombe.
E proprietarul fostului combinat de prelucrare a cărnii.
N-o să-ţi arăţi faţa? Laşule!
Bătrânul ăla s-a milogit.
Eu n-o să-ţi dau satisfacţia asta, nenorocitul naibii.
N-o să cerşesc nimic de la tine.
Ba o să te milogeşti, târfă ordinară.
Toţi fac la fel.
- Charles Holcombe! - Suntem de la F.B.I.!
- Nu fă asta. - Lăsaţi-mă să-mi fac meseria!
Nu te speria. Uită-te la mine.
Ai scăpat. S-a terminat.
- Faţa... - Ai câteva tăieturi, dar nu e grav.
Nu, vreau să văd cum arată.
Morgan.
Am câştigat.
Afară te aşteaptă o ambulanţă.
Puteţi ruga pe cineva să vadă ce face fetiţa mea?
Mama a stat cu ea, şi... eu n-am ajuns azi noapte acasă.
- O să ne ocupăm de asta. - Mulţumesc.
În lumea asta parşivă, nimic nu e veşnic. Nici măcar necazurile fiecăruia.
Charles Chaplin.
Traducerea şi adaptarea: baltzatu