Din episoadele anterioare...
Dacă au fost lăsate de acelaşi ucigaş, unde a umblat în ultimii zece ani?
A tot omorât. Dosare nerezolvate, unele dintre ele vechi de 30 de ani.
Acelaşi mod de operare. Lipseşte o coastă din dreapta.
Sunt Frank.
Credeam c-am văzut deja toate relele posibile. Apoi, ai apărut tu.
O maşinărie de ucis, care nu simte remuşcare, compasiune sau dragoste.
Analizele toxicologice ale sângelui arată niveluri mari de ketamină.
Cel mai adesea, ketamina e folosită ca tranchilizant pentru cai.
Jane, fugi.
În limbajul stradal, drogul te trimite într-o "realitate paralelă".
Orice ar fi ceea ce-şi doreşte, o să apară aici, în localul ăsta.
Jane.
A răpit nişte copii, Jane!
Daţi-mi-o pe Jane şi le dau copiii înapoi.
Cât timp o s-o am alături pe Jane, n-o să mai fac nimănui nimic.
Cel mai prolific criminal în serie din toate timpurile.
- Ce să-ţi dau, frumosule? - Ceva "înflorat".
Înflorat... mai dă-mi ceva indicii.
Să fie mov?
- Mov... - Nu neapărat.
- Mai repede, amice. - Să fie o combinaţie de culori...
Mă omori. Hotărăşte-te odată.
- Prietene, lasă-mă în pace. - Dar ce ţi-am făcut?
Nu vorbeam cu tine. Vreau trandafiri.
- Ai o întâlnire? - Nu... Stai puţin, te rog.
Şi mie nu mi-ai spus?
Ce să-ţi spun? N-am nicio întâlnire. Cumpăr şi eu nişte flori.
Pentru cine?
O prietenă din liceu. Hotch, dă-mi un sfat.
- Trandafirii emit semnale greşite? - Dar ce vrei să-i transmiţi?
"Bine ai venit, salut, îmi cer scuze c-am întârziat aşa mult."
Trandafirii spun mai mult decât atât.
Dacă vrei acţiune, mergi pe mâna trandafirilor.
Are dreptate.
Aveţi flori de-alea galbene? Sunt galbene şi micuţe.
Arată ca păpădiile sau ca nişte buruieni, dar nu-s buruieni.
Au un punctuleţ negru în mijloc, sunt rotunde şi pufoase.
- Crizanteme. - Aveţi? Îmi arătaţi şi mie?
- Clar. E întâlnire. - Nu e întâlnire... Astea sunt.
Îmi pui şi ceva alb lângă ele? Fă buchetul să fie mai vesel.
- Floarea miresei. - Super! Îmi cer scuze!
Nu ştiu ce să mai zic. Să fie ceva să arate bine.
Care-i problema?
Mi s-au cerut dosarele de personal pentru anumiţi agenţi.
Vine evaluarea anuală. Cui îi pasă?
Aia e peste şase luni, Jason. Nu e vorba de o evaluare obişnuită.
Cred că se va face evaluarea activităţii B.A.U.
Fondurile se tot redistribuie, toate departamentele primesc mai puţin.
Ce-or să ne ia? Avionul? Oricum îmi plac mai mult trenurile.
Cred că putem pierde mai mult decât atât.
A fost un an greu, Jason.
Ştii ce-a păţit Morgan în Chicago,
ştim problemele lui Reid, Elle Greenaway a fost suspectată de crimă...
- E clar. - Ce anume?
Singurul dosar nesolicitat a fost dosarul meu.
30 de dolari? Îţi baţi joc de mine?
Trandafirii te-ar fi costat mult mai mult.
Mulţumesc.
Hotch, eşti cel mai bun şef de brigadă pe care-l cunosc.
Jason, sunt singurul şef de brigadă pe care-l cunoşti.
Ia şi tu o pauză. Du-te acasă, stai cu familia...
Nu se poate!
Ce anume?
Mi s-a părut că... Nu contează.
Cred că amândoi avem nevoie de o pauză.
- Jason? - Da?
Crizantemele se oferă mamelor, nu prietenelor.
Da...
- Noapte bună. - Noapte bună. Distracţie plăcută.
Sarah, îmi cer scuze c-am întârziat. Am avut treabă la birou.
De ce te fascinează păsările, Jason?
Cu cine vorbesc?
Tablouri cu păsări, gravuri cu păsări, cărţi despre păsări...
Frank, te rog. Te implor, las-o în pace.
Pasionaţii de păsări pot fi extrem de limitaţi în ceea ce vor.
Aproape... obsedaţi.
E nevinovată. E doar o cunoştinţă veche.
Eşti obsedat, Jason?
Stai treaz noaptea şi te gândeşti la pasărea care a zburat?
Frank, te implor. Las-o în pace.
Ai văzut-o cumva în ultima vreme pe Jane a mea, Jason?
Ştiu c-a venit aici, în Washington...
...să-ţi vorbească.
- Frank... - O vreau înapoi.
MINŢI CRIMINALE
"Îmi aleg prietenii după aspectul fizic, cunoştinţele după caracterul bun"
"şi duşmanii după inteligenţa deosebită."
Oscar Wilde
Nu te-am văzut niciodată aşa agitat.
Tu n-ai văzut ce-am văzut eu.
Tu ai ales să fii şeful B.A.U.
Aşa este. Îmi place enorm ceea ce fac.
Chiar şi atunci când, în timpul unei urmăriri, nu înţeleg motivele
pentru care o persoană simte nevoia copleşitoare
de a tortura, de a ucide,
de a tăia în bucăţi un copil, o mamă sau un tată,
o întreagă familie.
Suspecţii n-au moralitate, sentimente, remuşcări...
După ce-i prindem, adesea au impresia că suntem singurii care-i înţeleg.
Şi au dreptate. Chiar îi înţelegem.
Altfel, cum am putea să-i prindem?
Povesteşte-mi ce s-a întâmplat vineri,
după ce te-a sunat ag. Gideon.
În jur de 7:15, am primit un mesaj prin care se solicita prezenţa B.A.U.
pe str. Arthur, nr. 181., adresa agentului Gideon.
- Hotch. - Unde e Gideon?
L-am sunat pe mobil, dar l-a lăsat pe masă.
- Pare că a plecat în mare grabă. - Poliţia crede că el e autorul?
Şase martori l-au văzut cum alerga pe stradă, plin de sânge, cu o armă.
Probabil că-l urmărea pe nenorocitul care-a comis crima.
Nu contează. Avem ordine specifice să nu ne amestecăm în anchetă.
Gideon e suspect, iar noi suntem colegi cu el.
Conflict de interese. E imposibil să ne ceară ajutorul.
Iar el are nevoie disperată de ajutorul nostru.
- Cine-a vorbit ultima oară cu el? - Eu, acum două ore.
Ce v-a spus?
A spus că întârziase la o întâlnire.
- Ştie cineva cine e? - O fostă colegă de şcoală.
Nu participăm la anchetă.
Le răspundem poliţiştilor la întrebări, apoi vom evalua ce avem, cât mai putem.
Victima a fost eviscerată. Mai multe organe au fost scoase.
E clar că autorul e un psihopat, un sadic sexual.
E priceput în mânuirea bisturiului. A mai făcut asta.
Trebuie să facem măcar câteva fotografii.
J.J., ia-ţi mobilul şi fă multe poze, apoi trimite-i-le lui Garcia.
J.J.,e vineri seara.
Frumuşelul ăla de la antiterorism...
Băusem împreună trei cocktailuri, eram pe drumul cel bun...
Sper să ai un motiv bun.
Nu e deloc "bun".
- Unde eşti? - Acasă la Gideon.
Uşa nu a fost forţată. De ce oare?
Toate lucrurile sunt la locul lor.
Nimic n-a fost mişcat din loc.
Vinul e desfăcut şi turnat în pahare, dar nimeni nu s-a atins de ele.
Victima i-a dat drumul atacatorului înăuntru.
De ce să n-o fi făcut? Doar îl aştepta pe Gideon şi asta e locuinţa lui.
Legiştii nu vor găsi urme de luptă. Vreţi să ştiţi de ce?
Pentru că nu s-a apărat. N-a putut s-o facă.
Agresorul a venit după Gideon şi-a dat peste ea.
Ştia că nu are mult timp la dispoziţie, dar...
Era drogată, iar el era chiar acolo... Sadismul din el s-a trezit brusc.
Nevoia de a omorî e la fel de mare ca nevoia de a respira.
S-a mişcat cu repeziciune.
Tăieturile, făcute de jos în sus, au fost perfecte.
A fost trează tot timpul până când, slavă Domnului, s-a stins.
Analiza de sânge va confirma prezenţa masivă a ketaminei în sângele ei.
A despicat-o, apoi i-a scos o coastă din dreapta, pe care a luat-o cu el.
Prentiss, stânga...
Pare a fi o parte din coastă.
- L-am primit cadou. - Sunt coaste de om.
Frank s-a întors.
Dacă a fost el, a luat coasta să i-o dăruiască lui Jane.
Dar pe asta i-a dat-o înapoi lui Sarah. De ce oare?
Nu e pentru Sarah, e pentru noi. E un mesaj.
Ce e asta?
Trebuie să le spunem poliţiştilor ce-am descoperit.
- Aşteaptă. - Ce să mai aşteptăm?
Îl cunosc pe Frank, n-a lăsat niciodată o urmă de A.D.N.
Crima poate fi interpretată în multe feluri şi toate îl acuză pe Gideon.
Cât timp Frank e liber, n-avem timp să dăm explicaţii.
Înainte făcea asta pentru Jane.
Se pare că lucrurile s-au schimbat radical.
Poate c-a murit. Dacă s-au certat şi el a omorât-o?
Dacă a venit să-l caute pe Gideon, poate că l-a găsit.
Hai să aflăm unde s-a dus Gideon.
Alo?
Alo? Cu cine vorbesc?
- Era cât pe ce să-l prind. - Unde eşti?
L-am văzut mergând pe stradă. Mergea încet.
A aruncat ceva în tomberonul de peste drum.
N-am văzut ce-a aruncat. Era prea multă lume pe stradă.
- Era şi Jane cu el? - Nu.
Dar am văzut-o când vorbeam cu tine la telefon.
Am văzut-o pe stradă, cu câteva secunde înainte de a mă suna el.
- Te-a sunat? - A venit după mine, în casa mea.
Înseamnă că nu e în siguranţă. Oraşul e mare, iar noi ştim cum arată.
E vina mea. Pe mine mă voia.
Dacă n-aş fi întârziat... Sarah n-ar fi murit.
A măcelărit-o, Hotch.
- Jason... - Vin imediat.
Nu. Dacă faci asta, ancheta se va muta în sala de interogatoriu.
Până când le explicăm totul, vor fi mai multe victime.
Aşa e.
O să caute pe altcineva. Trebuie să facă asta.
- Ştiu. - Ştim cine e Frank.
Nu ştim încă motivul.
Ajută-ne să aflăm motivul şi-o să-l prindem.
O să am nevoie de notiţele mele.
O s-o rog pe Garcia să ţi le aducă.
Trebuie să găseşti un loc ferit, unde să poţi lucra.
Jason, încă ceva...
O să-l prindem.
Frank trebuie să fi mers tot în direcţia asta.
Cine l-a văzut pe Gideon, l-a văzut şi pe Frank.
Ştim că Frank va face tot posibilul să nu iasă în evidenţă.
Pentru asta trebuia să părăsească zona mergând liniştit.
E imposibil să nu fi fost plin de sânge după ce a eviscerat-o pe Sarah.
Ba nu. Avea acces la garderoba lui Gideon.
S-a spălat, şi-a schimbat hainele şi-a plecat liniştit.
Dar n-a lăsat nicio dovadă la locul faptei.
- Gideon a spus c-a aruncat ceva. - Ai vorbit cu Gideon?
- Hotch, unde e? - În siguranţă.
Avem destule dovezi, nu? Ar trebui să le predăm poliţiştilor.
Până când o să le analizeze, Frank va dispărea fără urmă.
Dacă află poliţia că nu le dăm nici dovezile, nici martorul...
Nu ascundem nimic. Le ducem la legist, să căutăm A.D.N.
Noi o să-l căutăm pe Frank.
- Agent Morgan? - Ce naiba?
"Se spune că frumuseţea poate acoperi o mulţime de păcate."
- Poftim? - "Dar, în interior..."
"Toţi suntem exact la fel."
E replica lui Frank. Asta mi-a spus când eram în restaurant.
"Daţi-mi-o pe Jane. Altfel, îi omor pe toţi."
- Frank crede că Jane e la noi? - Trebuie s-o găsim urgent.
Îmi daţi cei 10 dolari promişi?
Fluierat nervos... Încetează. Totul e...
Totul e în regulă, Garcia.
O frumoasă expertă în informatică, găsită într-o parcare
izolată şi întunecată,
cu gâtul tăiat.
Oribil. Tragic.
Lângă ea s-a găsit dosarul
unuia dintre cei mai prolifici criminali în serie.
Făptaşul nu a fost prins. Sângele celei mai...
Doamne sfinte!
- Porneşte. - Corect. Pornesc. Unde mergem?
- Porneşte maşina şi gata. - Pornesc.
Gideon a văzut-o pe Jane. Dac-o găsim, îl găsim şi pe Frank.
Ultima oară când l-am găsit pe Frank s-a dovedit mai deştept ca noi.
A luat copii drept ostatici. N-am avut altă alternativă.
Nici acum nu vom avea.
Frank spunea că îi omoară pe toţi. La cine se referea?
Da, J.J.
Gideon avea un carneţel, unul cu coperţi din piele neagră.
Garcia a descoperit ceva.
Prima pagină din carneţel lipseşte. Se pare că a fost ruptă.
A mai rămas doar o fâşie din ea, dar în mod sigur e scrisul lui Gideon.
- Pare un fel de listă. - E carneţelul lui de crime.
"Carneţelul de crime"?
Când îl deschide, prima pagină îi aminteşte de ce face ceea ce face.
E o listă cu cei pe care i-a salvat. Nume, date, detalii personale...
Acum, lista e la Frank.
Frank a spus "îi omor pe toţi". Ei sunt viitoarele lui victime.
Cei la care poate ajunge şi care se află în apropiere.
J.J., începe localizarea tuturor potenţialelor victime.
- Trebuie să-i avertizăm. - Imediat.
- Îl anunţăm şi pe Gideon? - Categoric nu.
Mai întâi trebuie să aflăm cine e Frank.
Sincere condoleanţe, Jason.
Vă mulţumesc pentru ce faceţi. Sunteţi un prieten adevărat.
Paznicii ştiu că sunteţi aici. Să ai grijă de el.
Am luat tot ce-am crezut eu că are legătură cu cazul.
"Turdus polyglottus". Mierla.
Au furnizat informaţii incredibile referitoare la originea sintaxei,
referitoare la primii paşi esenţiali în apariţia limbajului articulat.
Dacă vrem să-l putem opri pe Frank, trebuie să-i înţelegem evoluţia.
Ce l-a făcut ceea ce este.
- Le-am găsit în biroul lui Gideon. - Ceva veşti despre Jane?
Am difuzat pozele lui Frank şi Jane în presă şi Poliţiei din Washington.
Dacă o găseşti, trebuie să fim primii care-o interoghează, nu poliţia.
- O fi bine? - Nu, dar aşa vă ordon eu.
Orice-aţi face, aduceţi-o întâi aici. Doar ea ştie cine e Frank.
Am limitat numărul potenţialelor victime la nouă.
Găsiţi datele de contact în dosare. Luaţi fiecare câte un telefon.
Trebuie să-i avertizăm.
Cinci linguriţe de zahăr...
Îmi plac dulciurile foarte mult.
Vă mulţumesc că aţi venit, dar nu trebuia să vă deranjaţi.
Nouă, celor de la B.A.U., ne place să urmărim evoluţia victimelor.
E în pivniţă!
A luat foc casa?
- Rebecca! - Scoateţi-mă de-aici.
Grăbiţi-vă!
- Să mergem! Nu mai avem timp. - Să plecăm de-aici.
Încerc să nu mă consider victimă.
Bine gândit.
E o strategie excelentă.
E perfect.
Mă bucur că am ocazia să vă mulţumesc personal.
Mi-ai scris o scrisoare deosebită. Am păstrat-o acasă.
Eraţi singurul membru al echipei nu l-am cunoscut, agent Gideon.
Spune-mi Jason.
Ştiai că ultimele studii referitoare la femeile care au fost violate
indică faptul că multe dintre ele sunt violate din nou ulterior?
Eu n-am fost violată.
Parcă ar emite un fel de semnal.
- Eu n-am fost violată. - Dar eşti pe listă.
- Ce listă? - Lista vieţilor salvate.
Cum ai fost salvată, Rebecca? Ce ţi s-a întâmplat?
Ce mi s-a întâmplat?
Scrisoarea ta era foarte vagă.
- Nu sunteţi... - Ţi-a fost frică?
Mie nu mi-a fost frică niciodată.
Se pare că nu sunt capabil de aşa ceva.
Spune-mi şi mie, Rebecca.
Cum e să-ţi fie frică?
Trebuie să răspund.
Salvată de clopoţel...
- Alo? - Rebecca Brian?
Bună. Sunt Jennifer Jareau, de la F.B.I.
Individul ăsta nu e agent Gideon, nu-i aşa?
Poftim?
Rebecca, sunt ag. Hotchner.
Dacă poţi, te rog să fii calmă, să-ţi ceri scuze şi să părăseşti casa.
Poţi să faci asta?
Rebecca, închide telefonul, ieşi pe uşă şi pleacă.
Ai înţeles? Rebecca?
- Ce se întâmplă? - Rebecca...
Rebecca?
Bună. Îmi pare rău, dar o să fie nevoie să mutaţi numele Rebeccăi o altă listă.
Frank, nu e la noi. Jane nu e la noi.
Nu mă voi opri până nu o voi avea din nou alături de mine.
Frank... Frank!
F.B.I.!
- Liber. - Liber.
Hotch, nimeni şi nimic nu putea să împiedice asta.
Băieţi...
Frank ne-a lăsat un bilet. Ora 7:09, staţia Union.
Toate celelalte opt victime sunt în siguranţă.
Ne-a scăpat ceva sau cineva. Dacă ne-a chemat la o întâlnire...
O să ridice miza jocului, la fel ca data trecută.
O să fie imposibil să n-o dăm pe Jane la schimb cu ostaticul pe care-l are.
- Spune, J.J. - Cred c-am găsit-o pe Jane.
Poliţiştii au arestat o femeie care spunea că vrea să ajungă la B.A.U.
L-a atacat pe unul dintre ei. Acum e în arest preventiv.
Ce ne scapă?
Frank e incapabil de sentimente normale.
Exact, şi răpeşte ce preţuiesc oamenii cel mai mult.
Copiii.
J.J., o să te sune Prentiss. Să-i spui de unde s-o luaţi pe Jane.
Ne întâlnim la sediul B.A.U. Eu o să-i aştept pe criminalişti.
Am înţeles. O să răpească iar un copil sau mai mulţi.
Vreau să verifici şi mutările, tot ceea ce implică şi copii.
Poate că între timp vreo familie s-a mutat în zona Washingtonului.
Imediat.
E o cauză pierdută. Nu ştim numele de familie al lui Frank.
Dar ştim care e singura persoană care a supravieţuit ororilor lui.
Jane. S-a îndrăgostit de ea.
Individul e psihopat. Nu se poate lega emoţional de o altă fiinţă umană.
Şi totuşi e dispus să rişte totul numai pentru a o avea alături.
Trebuie să găsim constanta din crimele lui...
Vreo repetiţie, vreo încălcare a tiparului...
Ceva de care probabil nici măcar nu-şi dă seama.
Dacă nu vin repede, o să se lase cu victime!
Dacă nu taci naibii odată, tu o să fii victima.
Vreau să plec! Nu vreau să mai stau aici.
Alo! Mă auziţi?
- Taci din gură, zdreanţo. - Vă rog, daţi-mi drumul!
Taci naibii din gură sau te amuţesc eu!
- Gura! Taci odată! - Terminaţi!
Jane!
- Luaţi zdreanţa asta de-aici. - Înapoi!
- Sunt ag. Prentiss, de la F.B.I. - F.B.I.?
Mă mai ţii minte? Am fost şi eu în Nevada.
Vreau să vorbesc cu ag. Gideon.
Ştim asta. O să te ducem la el.
Vezi?!
Ag. Gideon avea dreptate, să ştii.
Frank nu poate simţi dragostea.
Vrea, dar nu poate.
Mă caută, ştiţi?
A venit deja.
Tracey Belle!
Hotchner.
Familia lui Tracey Belle s-a mutat acum opt luni în McLean, Virginia.
Ea e, Hotch. E singura pe care n-am verificat-o.
F.B.I.!
Chemaţi criminaliştii.
Eu stau aici.
- Sunteţi dl. Belle? - Trebuie să ne lăsaţi înăuntru.
- Fiica mea e în casă. - Nu puteţi intra.
Unde e Tracey? Unde e?
Vreau să vă anunţ că Tracey e în viaţă. Înţelegeţi?
- Fiica dvs. trăieşte. - Domnule! Fiica dvs. nu e în casă.
Vă promit că o vom găsi şi că nu va păţi nimic.
Oi fi procedat bine venind aici, oare?
Da, ai procedat bine.
Stai jos, te rog.
Aia e geanta mea?
- Dă-ne veşti bune, Reid. - Am găsit-o pe Jane.
- Astea-s veşti bune. - Nu chiar.
Frank n-a omorât pe nimeni, nu?
N-ar putea face asta.
Nu atâta timp cât e cu mine.
Dar nu e cu tine. Acum eşti cu noi.
- Voia să-l omoare pe ag. Gideon. - De ce l-ai părăsit pe Frank?
Ce s-a schimbat?
El. Frank s-a schimbat.
S-a schimbat, exact aşa cum a spus ag. Gideon.
Era furios pe ag. Gideon. Îl ştie pe Frank mai bine decât oricine.
Frank ştie asta.
Frank vrea ca ag. Gideon să-l oprească, nu-i aşa?
Dacă îl poate opri cineva, atunci ag. Gideon e acela.
- Nu şi fără ajutorul tău, Jane. - Ce vreţi să spuneţi?
Luând în considerare cei trei factori care determină comportamentul,
factorul biologic, cel psihologic şi cel social...
- Domnule... - Mai întâi, cel biologic.
Predispoziţia spre crimă e genetică. Al doilea factor e cel psihologic.
- E clar că omul e psihopat. - Am înţeles.
Acesta e filtrul prin care percepe tot ceea ce i se întâmplă.
În final, cel social... Experienţa de viaţă.
E doar o întruchipare complicată a celor trei factori, ca noi toţi.
Le punem pe toate cap la cap şi...
Şi ne gândim că Frank e, de fapt, o armă vie de distrugere în masă.
Genetica încarcă arma, psihologia ţinteşte şi mediul apasă pe trăgaci.
De aceea sunt importante victimele. Trebuie să le studiem.
- Victimele sunt o reflecţie a lui. - Majoritatea victimelor sunt femei.
Se deplasa cu rulota, aşa că ocupaţia, domiciliul şi vârsta sunt variate.
Fă graficul vârstei.
A ucis 43 de femei de 50 de ani, 51 de 40 de ani,
64 de 30 şi 12 de 20 de ani.
- 12? - E ciudat?
Statistica arată că numărul victimelor ar creşte odată cu media de vârstă.
Modelul e neregulat. De ce oare?
Nu se simţea atras de ele.
Nu. N-ar avea niciun sens, deoarece nu poate simţi atracţie sau dragoste.
Ba nu. Ai descoperit ceva.
Minunat, dar nu ştiu ce.
- Cine e singura care a scăpat? - Jane.
Când a răpit-o, Jane avea 22 de ani.
Pe măsură ce treceau anii, el se tot întorcea la ea.
O vizita, îi lăsa cadouri, se asigura că îi e bine.
Mamele îşi protejează copiii. În cazul lui Frank e exact invers.
N-a omorât-o pe Jane pentru că o consideră un fel de mamă.
Povesteşte-mi despre Frank. De unde e?
- Din Manhattan. - Manhattan? Eşti sigură?
Da, sunt sigură!
Vorbeşte tot timpul despre asta.
Mi-a spus unde stă, cum a crescut, tot. Voia să ştiu totul despre el.
Ţi-a spus vreodată unde anume locuieşte în Manhattan?
A stat cu mama lui. Era emigrantă germană.
Breitkopf. Mary Breitkopf.
Frank nu şi-a cunoscut tatăl.
Aşadar, poartă numele de familie al mamei?
Îl ducea în fiecare duminică
la târgul din Long Island.
Vorbea mereu de ea.
Seara organizau petreceri şi Frank se costuma,
făcea pe barmanul şi se prefăcea că serveşte toţi invitaţii
cu cocktailuri.
Cât timp ai stat cu Frank, a mai omorât pe cineva?
Nu e deloc romantic să fugi întruna, să ştiţi.
Frank a mai încercat să omoare pe cineva?
- E rău? - Ce să fie rău?
Că-l iubesc pe Frank?
Nu putem alege de cine ne îndrăgostim.
Cred că ai avut impresia că poţi să-l schimbi. Un timp, chiar ai reuşit.
Aşa e.
Dar dorinţa de a ucide a fost prea puternică. Ai văzut asta, nu-i aşa?
- Ai văzut asta la el. - Da.
Pe cine a încercat să omoare?
Pe mine.
Dar a reuşit să se oprească. Ne-am certat...
Am ţipat la el şi i-am spus că Gideon avea dreptate.
S-a înfuriat teribil.
A trebuit să fug încoace.
Cât timp mă caută pe mine, nu va omorî pe nimeni.
A omorât deja.
Şi nu se va opri până când nu te vei întoarce la el.
Îmi pare rău.
Am înţeles. Mulţumesc, Hotch.
Pe mama sa o chema Mary Breitkopf şi locuia în Manhattan.
Aşteaptă.
Restaurantul...
Un "Adam şi Eva", o friptură şi un shake de căpşuni pentru dl de la masa nr. 8.
Ai apărut în viaţa mea, în sfârşit! De ce a durat atât, frumosule?
Scumpule?
- Te deranjează dacă mă aşez aici? - Nu. Te rog.
E obsedat de faptele concrete.
Minimele înregistrate în deşert au scăzut sub 10 grade celsius.
A spus ceva despre Manhattan.
În Manhattan locuiesc 1,5 milioane de oameni.
Ştiai asta?
Am citit despre o femeie găsită moartă în apartamentul ei din est.
A fost singurul lucru care părea că l-a impresionat cu adevărat.
- Vorbea despre mama sa. - Mary Breitkopf.
Spunea că părinţii i-au dat numele de Frank.
Eu sunt Frank. Nume germanic din secolul III.
Derivat din numele unei suliţe.
Mă întreb ce-or fi aşteptat părinţii de la mine.
Mamă germană, probabil venită în S.U.A. în anii '50.
Dacă o aseamănă pe Jane cu mama sa...
Înseamnă că avea în jur de 20 de ani când s-a stabilit în Manhattan.
Între 1950 şi 1960, trei Mary Breitkopf s-au stabilit în acea zonă.
- Jane spune că era avocată. - Niciuna nu era avocată.
Mary Louise Breitkopf, 52 de ani, a murit de cancer în 1973.
Era croitoreasă Mary Breitkopf, soră medicală,
ucisă într-un accident de circulaţie. Mary Breitkopf...
Ce e?
Această Mary Breitkopf a fost arestată de 63 de ori.
- Pentru ce? - Prostituţie.
- E moartă? - Nu există certificat de deces.
Se pare că trăieşte şi locuieşte în Manhattan.
Caută articole despre femeia găsită în propriul apartament,
moartă de mai bine de un an, în apartamentul ei din Manhattan.
Nimic. Absolut nimic.
Aşadar, asta nu s-a întâmplat.
Frank a ascuns faptul că mama lui trăieşte.
- De ce oare? - Alo?
Garcia, dă-mi-l pe Jason. Cineva vrea să-i vorbească.
E pentru tine.
- Alo? - Jason?
- Cine e la telefon? - Sunt Tracey Belle.
Tracey, e în regulă.
Vă rog, dle. Gideon... M-aţi mai salvat o dată.
- Vă amintiţi? - Bineînţeles că-mi amintesc.
Cum aş putea uita aşa ceva?
Tracey, totul o să fie bine.
Vă rog, mi-e frică. Vreau la mama.
Vă rog. Vă implor!
- Jason! - Nenorocitul naibii...
Jur că te voi găsi şi te voi opri.
Jason.
Am ales staţia aia pentru că ştiu cât de mult îţi plac trenurile.
Am văzut trenuleţele din apartamentul tău.
N-am reuşit să-l localizez. N-a durat destul şi nu pot... triangula poziţia.
Ce vrei să fac? Spune-mi, te rog. Spune-mi ce-aş putea...
Sună-l pe Hotch. Transmite-i asta. O să ştie ce are de făcut.
- Unde te duci? - Să pun capăt poveştii.
L-a văzut cineva?
Nu.
Gideon ţi-a spus unde se duce?
O să vină şi el.
- În ce calitate? - Ce vrei să spui?
O să fie agent sau călău?
Ţinta e drept în faţă, la peronul 11. Înaintaţi prin dreapta.
Am ţinta în vizor şi pot trage fără probleme. Terminat.
O să aflăm în curând.
Nu trageţi. Repet: nu trageţi. Sunt civili pe peron.
Plecaţi de-aici! Înapoi! Trebuie să plecaţi de-aici!
Pe aici.
Fii atent.
Indiferent ce s-ar întâmpla, nu ne mai despărţim. E limpede?
Ca lacrima.
Frank.
Ag. Hotchner, n-am avut plăcerea de a ne întâlni oficial.
Unde e Tracey Belle?
Ai ceva pentru mine?
Nu, n-am.
Atunci n-o s-o mai vedeţi.
Aduceţi-o.
- Jane. - Frank, unde e Tracey?
- Aşteptaţi aici. - Da, dnă.
Credeai că nu vin să te caut?
Ai omorât două femei nevinovate.
Mă simt pierdut fără tine.
Unde e Tracey, Frank?
O să vă spun atunci când o să fim în siguranţă.
Termină, Frank. Nu vin cu tine.
Suntem împreună, pentru totdeauna.
Nu pot să vin cu tine.
Nu mă voi lăsa arestat de aceşti indivizi.
Fără tine, nu mă voi opri niciodată.
Sarah era doctoriţă.
- Avea trei fii. - Bună, Jason.
Conducea un centru de tratament pentru pacienţii cu cancer.
Ştii ce înseamnă să "pândeşti" păsările?
Şi-a închinat viaţa uşurării suferinţelor celorlalţi.
Urmărirea unei păsări rare, localizate în prealabil.
Ai omorât sute de oameni,
doar pentru că mama ta a fost prostituată?
Mary Louise Breitkopf, necăsătorită, un copil, venită din Germania.
Locuia în partea de est a Manhattanului.
A avut un fiu, Frank Breitkopf. Un copil inteligent, dar foarte ciudat.
Un copil pe care nu-l putea iubi nimeni în afară de mama sa.
Avea nevoi atât de mari, încât cele trei slujbe
nu-i ajungeau pentru copilul cu nevoi speciale.
Nu voia să-şi lase copilul să iasă în lume.
Când s-a orientat către cea mai veche meserie din lume,
băiatul a fost obligat să privească toate acele vizite groaznice.
Nu eşti o pasăre rară, Frank.
N-ai nimic deosebit.
Eşti obişnuit, mergi pe jos... Eşti plictisitor.
Jane, locul nostru nu e în lumea lor.
Nimeni nu înţelege ce suntem.
Jane, are impresia că eşti mama lui.
Atât şi nimic mai mult.
Ai mai fost vreodată atât de fericită cum ai fost împreună cu mine?
Niciodată.
- Nu-i aşa că ne-am distrat? - Jane!
- Atât de mult! - Vino cu mine şi acum.
Nu trebuie să se termine.
Jane!
- Te iubesc. - Şi eu te iubesc.
Jane... Jane!
Stai puţin. Ţi-l dau la telefon.
Încă puţin... Gata.
E pentru tine.
- Alo? - Agent Gideon?
- Tracey! - Voiam să vă mulţumesc.
- Vă mulţumesc. - Cu plăcere.
Echipa s-a luptat cu un monstru şi a învins din nou.
Nu vreau să decid viitorul B.A.U.,
ci impactul rezidual rezultat din anchetarea crimelor
şi criminalilor pe care-i urmăriţi.
Orice cauză generează un efect.
Crezi că nu ştiam?
Cred că nu mai dai randament pe postul ăsta.
Mobila modernă, revistele aşezate strategic, diplomele de pe pereţi,
obiectele de artă... Toate sunt în contrast cu fotografiile de familie.
Aveţi trei copii, dar îl iubiţi mai mult pe cel mijlociu, singurul băiat.
Ce faci?
Îi iubiţi pe toţi, fireşte, dar nu ca pe mijlociu.
Ajunge.
Bonsaiul extrem de îngrijit compensează pentru sentimentul de mamă neîmplinită.
Agent Hotchner, încetează!
Nu postul meu e în discuţie.
Ca superior direct, pun la îndoială abilitatea ta de a-ţi conduce echipa.
Echipa mea? Permiteţi-mi să v-o descriu.
Agent Morgan a luptat să-şi protejeze identitatea
chiar de oamenii care-l puteau salva. Oare de ce?
Deoarece încrederea trebuie câştigată
şi sunt foarte puţini oameni în care are cu adevărat încredere.
Inteligenţa lui Reid e un scut care-l protejează de propriile emoţii,
dar, în acest moment, scutul său e în reparaţie.
Prentiss munceşte mai mult, căci nu se simte încă parte din echipă.
Dar n-ar trebui să-şi facă griji.
În fiecare zi, agent Jareau completează zeci de cereri pentru echipa noastră.
Şi în fiecare seară pleacă acasă sperând că a luat hotărârile corecte.
Garcia îşi umple biroul cu figurine şi culori ca să-i amintească
să zâmbească în timp ce ororile defilează în faţa sa pe ecrane.
Iar agent Gideon, în multe feluri,
e condamnat de profunda sa înţelegere a celorlalţi.
Din cauza asta se destăinuie atât de puţin,
chiar dacă pune atât de mult suflet în fiecare caz de care ne ocupăm.
Sunt responsabil de acţiunile mele şi de echipa mea.
Dacă crezi că poţi găsi
o persoană mai bună pentru slujba asta, îţi urez succes.
Agent Hotchner.
Cum aş putea şti că-ţi favorizezi fiul?
Sunt bun în meseria mea.
Te-am pus în B.A.U. Ştiam cât de mult îţi doreai asta.
Toţi îşi doreau.
Ne-ai arătat asta.
Au existat oameni care nu credeau că e o idee bună să mergi la B.A.U.
Credeau că eşti prea nechibzuit.
Şi totuşi, eu am crezut în tine.
E timpul să ai şi tu încredere în mine.
Echipa ta are probleme.
A pierdut imaginea de ansamblu.
Cred că sunt nechibzuiţi şi, uneori, îşi pierd controlul.
E timpul ca agentul Hotchner să-şi încheie cariera.
Dacă vrei să rămâi în B.A.U., agent Prentiss,
trebuie să mă ajuţi să realizez acest lucru.