Orange County, California
În această după amiază, traficul pare a fi liniştit.
Aici John Brown. Aţi ascultat situaţia traficului, pe KMPA.
Urmează "Sport", rubrică sponsorizată de Southland. Rămâneţi alături de noi!
Nu-mi permit să întârzii la propria mea petrecere, Norman.
Trebuie să plec. Ne vedem acolo.
Bine.
Doar n-ai de gând să porţi cravata asta, nu?
Nu prea-mi place.
Nu uita să laşi capacul de la toaletă!
Ce-ai, cucoană?!
- Domnişoară! - Aşa...
Mă scuzaţi.
Stai o clipă...
Gata.
Nu, nimic. Aşa cum spuneam şi înainte...
A sunat directorul. Da, plagiat.
Mă pregăteam să finalizez vânzarea unui apartament de şase camere
din Ocean Park, şi...
Dacă pierd comisionul, îl recuperez din banii lui de facultate.
Ce te-a stimulat în seara asta?
"Din când în când, orice om normal e tentat să-şi suflece mânecile,
să le declare război tuturor şi să înceapă să spargă capete".
HL Mencken.
Faptele s-au petrecut în Orange County, California.
Acum zece zile, pe autostrada 91, asupra lui Judy Hannity,
agent imobiliar şi mamă a unui copil, s-a tras cu puşca.
- A supravieţuit accidentului? - Aproximativ. Are picioarele paralizate.
A doua şi a treia victimă au murit la locul accidentului.
În fiecare atac s-a folosit un alt automobil.
Un SUV negru, o berlină neagră, una albă...
Nu se cunosc nici marca maşinilor, nici numerele de înmatriculare.
Ceva martori oculari?
Prima victimă a descris agresorul ca fiind caucazian, între două vârste,
aparent normal.
A putut să-l descrie, dar nu şi-a amintit celelalte detalii.
Nu e normal la asemenea accidente?
Nu prea.
Cei care trec prin aşa ceva îşi amintesc totul, ori nu-şi amintesc absolut nimic.
Staţi puţin... Al treilea atac s-a petrecut săptămâna trecută,
dar noi am fost chemaţi de-abia azi?
Până la al treilea atac, nu s-a crezut că e vorba de un atacator în serie.
Maşinile erau diferite. În plus, arma de la primul atac era şi ea diferită.
E aceeaşi armă.
Cu toate acestea, gradul de împrăştiere e mai mare la ultimele două atentate.
Şi-a modificat puşca, tăindu-i ţeava. Trăgătorul e acelaşi.
A evoluat, şi asta s-a întâmplat foarte repede.
Presa i-a găsit deja o poreclă: "Războinicul străzilor".
Asta explică de ce ne-au chemat aşa repede.
Adică?
Acest tip de criminal greu de prins, deoarece n-are legătură cu victimele.
O treime din locul faptei dispare odată cu plecarea sa, maşina victimei e praf,
iar ultima treime, adică strada, e deteriorată de maşinile care trec.
- Atunci, cum îl prindem? - Construim un profil detaliat.
Apoi, îl facem public şi apelăm la sprijinul cetăţenilor.
- Cineva îl cunoaşte pe acest individ. - Iar treaba mea e să-i conştientizez...
Aici Poliţia din Orange County! Cu ce vă pot fi de folos?
Sunt Thea Salinas, de la Omucideri. Eu conduc ancheta.
Sunt agent special Jordan Todd. Ei sunt Rossi, Hotchner, Prentiss şi Morgan,
iar el e dr. Spencer Reid.
- Acestea sunt maşinile victimelor? - Da.
- Aţi instalat serviciul telefonic? - Da, aşa cum aţi cerut.
Presa locală a anunţat deja numerele de telefon.
Primim cam zece apeluri pe oră.
Voi anunţa presa că vom face o conferinţă de presă. Mă scuzaţi...
Poliţia locală şi poliţia rutieră din California sunt în stare de alertă.
Elicopterele patrulează permanent deasupra tuturor autostrăzilor.
Avem maşinile victimelor, harta, dovezile adunate şi analizele balistice.
Tot ce avem despre caz e concentrat în această încăpere.
Ceva telefoane credibile?
De obicei ne sună ţăcăniţii şi domnii în vârstă care se plictisesc.
Totul pare a fi la discreţia dvs.
Nu e meritul meu, ci al atacatorului.
Districtul Orange abundă în trei lucruri:
în autostrăzi, în posturi de televiziune şi în blonde posesoare de maşini de lux.
Oamenii sunt speriaţi?
Dac-aş spune că am nevoie de un submarin, l-aş primi imediat.
Modul de operare din primul atac diferă enorm de ultimele două.
Era în plină zi, autostrada era aglomerată...
Asta înseamnă zeci de potenţiali martori. Riscul e enorm. Individul a avut noroc.
În cazul ăsta, învaţă foarte repede.
A tăiat ţeava puştii şi a scăzut riscul atacând noaptea şi schimbând maşinile.
Dar dacă primul atac n-a fost unul plănuit?
Crezi că a fost ceva spontan?
Vedeţi de ce e în stare când îşi pregăteşte atacul.
Dacă atacul nu e plănuit, e posibil ca prima maşină să fi fost chiar a lui.
Aşadar, e proprietarul unui SUV.
Însă dacă nu plănuise atacul, de ce avea o puşcă la el?
Oare ce l-a determinat să apese pe trăgaci?
Trebuie să discutăm din nou cu prima victimă.
Dnă. Hannity, sunt agentul Aaron Hotchner.
Ea e agent Emily Prentiss. Suntem de la FBI.
Le-a povestit deja poliţiştilor tot ce-şi aminteşte.
Rick, nu-i nimic.
Vino cu mine, te rog.
Nu ne avem decât unul pe celălalt.
Are impresia că datoria sa e să mă apere.
Ştiu că aţi discutat cu poliţiştii,
dar trebuie să vă mai întreb câte ceva despre atentat.
Îmi amintesc doar fragmente.
Nu-i nicio grabă.
Încercaţi să vă amintiţi întreaga zi, dacă puteţi.
Aţi mai văzut asemenea accidente?
Câteva.
- Victimele şi-au revenit? - Doctorul spune că are şanse mari.
- E vina mea. - Nu, nu e.
Singurul vinovat este cel care a tras asupra maşinii mamei tale.
Am făcut nişte belele la şcoală. Mama fusese chemată de un profesor.
N-ar fi trebuit să fie pe stradă!
Eraţi nervoasă?
Nu ştiu. Cred că da.
Ştiu că vă e greu, dar orice detaliu ne ajută să ne dăm seama cine v-a atacat.
Hai odată... mişcă-te!
Mă grăbeam...
I-aţi tăiat faţa?
Aţi mai observat şi altceva? V-a înjurat? V-a claxonat?
V-a ameninţat?
Mă scuzaţi...
Stai o clipă...
A vrut să-mi spună ceva.
Ce anume?
N-a apucat să spună nimic.
Nu l-am lăsat s-o facă.
Ce vrei, domnule? Ai cumva de gând să te văicăreşti ca o muiere?
Conduci exact ca o babă!
Gata.
Nu, nimic. Aşa cum spuneam şi înainte...
Dacă n-ar fi părut atât de obişnuit...
nu i-aş fi spus nimic.
De obicei, nici să claxonez n-am curaj, pentru că nu se ştie niciodată...
peste cine poţi să dai.
O să-l chem înapoi pe fiul dvs.
Cum se simte?
Spune că ai avut mare grijă de ea.
Se poate...
E norocoasă să aibă un asemenea fiu.
La ce concluzie ai ajuns?
L-a călcat pe nervi.
Când victimologia e specifică, ştim că victimele ţin locul unei persoane.
Adică?
Dat fiind faptul că a ales victime de vârstă şi rasă identice cu a sa,
e posibil să fie vorba de soţia actuală sau de o fostă soţie sau prietenă.
De ce n-o ucide chiar pe ea?
Pentru că e ţapul ispăşitor pentru toate nereuşitele sale.
E conştient că, ucigând-o, n-ar mai avea pe cine da vina.
În loc de asta, iese pe stradă şi împuşcă prima femeie pe care o vede?
Nu orice femeie, doar pe cele care îi amintesc de soţia sa.
Când simte acest lucru, ucigaşul trebuie să scape repede de sentimentul de vină.
Prin urmare, tind să atace persoane care seamănă cu cea care l-a enervat.
Dacă atacă femei care seamănă cu propria soţie, înseamnă că are probleme acasă.
Exact... sunt ferm convins că locuieşte în această zonă.
E "zona sa de ucis".
Ce semnifică marcajele de pe hartă?
Drumuri în lucru.
Judith Hannity a spus că a tras asupra ei după ce l-a făcut cu ou şi cu oţet.
Înainte de asta, părea că e gata să-şi ceară scuze.
Ce-ai descoperit?
În zonă există 30 de puncte de "drum în lucru", dar doar la două
se circulă pe o singură bandă.
Ambele se află la mai puţin de 5 km de locurile faptei.
Pe o singură bandă?
Drumul se îngustează.
Maşinile se strâng pe o singură bandă, la mica înţelegere între şoferi.
Aceste locuri îi permit să se lase "agresat".
Un individ corect poate ceda, dar o singură dată.
Pentru a o face din nou, trebuie să se simtă provocat.
Pentru asta, trece mereu prin acele locuri
până dă peste o femeie care corespunde profilului victimei şi care-i taie faţa.
Să înţeleg că trebuie să închidem toate punctele de trecere similare?
Mai trebuie să discutăm cu muncitorii din cele două puncte.
La ce concluzie aţi ajuns?
Criminalii impersonali seamănă cu dependenţii de droguri.
Prima crimă le dă un sentiment unic. Cele care urmează nu le pot da asta.
Din nefericire, dependentul nu ştie acest lucru.
Va căuta senzaţia, chiar dacă asta îl va înnebuni sau îl va omorî.
Ucigaşul a ajuns deja în stadiul în care nu se poate gândi la altceva.
Repetă întruna incidentul, sperând să atingă iar acea senzaţie.
Nereuşind asta, începe să creadă că greşeşte undeva.
Devine obsedat de autoperfecţionare, iar modul de operare se rafinează.
Îşi modifică arma, care devine tot mai adecvată obsesiei sale.
Crede că, dacă totul va fi perfect,
dacă tehnica şi mijloacele de care se foloseşte devin perfecte,
va reuşi să retrăiască ce-a simţit prima oară.
Devine din ce în ce mai periculos, mai mortal.
Nu va accepta niciodată faptul că nu va mai putea retrăi senzaţia.
Nu se va opri niciodată.
Aveţi idee câte maşini trec zilnic pe-aici?
Şeful dvs. a spus că aţi supravegheat punctul în acea seară.
Aşa, şi?
Asta înseamnă că dvs. avertizaţi şoferii că drumul se îngustează.
Căutăm un individ într-o berlină albă, care a trecut de mai multe ori pe-aici.
Maşina mergea extrem de încet, provocându-i pe ceilalţi să-l depăşească.
Să fiu al naibii!
- Vă amintiţi de el? - Da, dar credeam că s-a rătăcit.
Chiar glumeam cu Tony. Se îmbrăcase de parcă era durul durilor,
dar conducea ca o muiere.
- Nu vă supăraţi... - Nu mă supăr.
Cum adică "se îmbrăcase de parcă era durul durilor"?
Nemernicul purta o geacă de piele şi ochelari de soare,
din aceia cu oglindă, pe care-i poartă poliţiştii,
deşi afară era beznă.
Deja se crede altcineva. A pierdut legătura cu realitatea.
Vă amintiţi şi altceva despre el?
O maşină i-a tăiat faţa, iar el a dus mâna spre scaunul din dreapta.
După aceea, n-a mai trecut pe-aici.
Arătaţi-mi cum ţinea mâna.
Aşa.
De parcă ar fi ţinut o persoană, să nu se lovească de bord?
Da, dar individul era singur.
- Mulţumim pentru timpul acordat. - Cu plăcere.
Ce s-a întâmplat?
SUV-urile sunt, în general, maşini de familie.
Asta şi gestul pe care l-a făcut... cred că e căsătorit şi are copii.
Ce importanţă are?
Dacă s-a rupt deja de realitate şi atacă femeile care seamănă cu soţia sa,
în scurt timp va încerca să-i ucidă pe membrii propriei familii.
Insinuaţi că individul îşi va ucide propria soţie şi proprii copii?
Chemaţi-vă oamenii.
Trebuie să facem public profilul cât de repede putem.
Faptul că vrea să pară extrem de dur, alegerea victimelor
şi faptele care au declanşat primul atac
ne spun că avem de-a face cu un criminal în criză de identitate.
Criză de identitate?
De aceea merge cu maşina şi trage în femei?
Nu. Judy Hannity a fost doar declanşatorul furiei sale.
Trebuie să identificăm adevăratul motiv, adevărata dramă din viaţa sa.
Criminalului nostru i s-a întâmplat ceva, un lucru atât de traumatizant,
încât l-a transformat din om normal în ucigaş în serie.
Înseamnă că e în plină cădere nervoasă.
Lumea din jurul său s-a schimbat, la fel şi rolul său în această lume.
Acest lucru e valabil şi pentru familia sa.
Cheia spre problemele sale e în percepţia pe care o are asupra vieţii de familie.
Acasă, criminalul nu se simte deloc bărbat.
Simte că a dat greş şi în rolul de soţ, şi în cel de tată.
Simte că proprii copii nici n-au nevoie de el, nici nu-l respectă.
Simte că nu e dorit în vieţile lor, că e un învechit.
Ca soţ, simte că soţia nu-i apreciază bărbăţia şi că-l umileşte.
Da, corect. E bine.
Această percepţie deformată a realităţii
i-a distrus respectul faţă de sine însuşi.
Criminalul, practic, are halucinaţii.
A început să se identifice cu "Războinicul şoselelor".
Acest lucru îi dă un sentiment de putere, un scop, lucruri de care are nevoie.
Crima e singurul lucru care contează în viaţa sa.
Preferă să moară, decât să renunţe la ea.
Această nouă personalitate nu poate coexista cu ceea ce este, de fapt.
Înseamnă că, mai devreme sau mai târziu, îşi va ucide întreaga familie.
Cum procedăm?
Strategia noastră are trei paşi.
Primul pas e să identificăm proprietarii SUV-urilor albastre din "zona de ucis".
Al doilea, să pregătim un scenariu, unde actorii să fim chiar noi.
Al treilea, să facem public profilul criminalului.
Cineva îl cunoaşte, sunt sigur de asta. Din păcate, nu şi-au dat seama încă.
Bună, Norman.
Îmi înregistrezi şi mie chitanţa asta?
Am nevoie de semnătura dlui. Manning.
Când poţi tu, nu-i grabă.
Nu mi-ai dat încă raportul cheltuielilor pe luna trecută, Norman.
Scuze.
Indivizii de la etajul 6 mi-au cerut situaţia trimestrială.
Am nevoie de raportul tău.
Îl am... ştiu că-l am, dar nu ştiu unde l-am pus.
Eşti un fraier bătrân şi chel! Toată lumea îşi bate joc de tine!
Ce-ai spus?
N-am spus nimic.
Norman, celor de la etajul 6 nu le pasă nici de problemele tale personale,
nici de cât de mult timp lucrezi aici.
Lor nu le pasă decât de cifre,
iar cifrele spun că un angajat tânăr e mai ieftin şi are randament mai bun.
Mie îmi place de tine, Norman.
Ştiu prin câte necazuri ai trecut în ultimele luni.
Nu le da un motiv nenorociţilor de la etajul 6! Înţelegi?
Da, înţeleg.
Uite-l!
Mulţumesc.
Vă rugăm să fiţi foarte atenţi la descrierea care urmează.
Cei care cred că îl recunosc, sunt rugaţi să ne sune de urgenţă.
Cel pe care îl căutăm e caucazian, căsătorit, între două vârste.
Credem că soţia sa este blondă, are aproximativ 40 de ani,
seamănă cu victimele şi posedă o berlină din clasa de lux.
Maşina individului este un SUV de culoare albastră.
E foarte posibil să locuiască în zona încercuită pe hartă.
De asemenea, e foarte posibil ca individul să fi suferit recent
o tragedie familială.
Pe scurt, căutăm un fraier care nu e în stare de nimic, pe nume Norman,
care îi urăşte pe cei care-şi trăiesc viaţa
şi ucide pentru a demonstra cât de bărbat e.
E posibil ca individul să fi suferit recent o tragedie familială.
Cel pe care îl căutăm e caucazian, căsătorit, între două vârste.
Credem că soţia sa este blondă, are aproximativ 40 de ani,
seamănă cu victimele şi posedă o berlină din clasa de lux.
Acest...
Ei mi-au făcut-o!
De ce-şi bat joc de mine?
Asta te face să... La naiba!
Te simţi bine, amice?
Numele lor e Joe Karem şi Timothy Calvert.
Au murit în atac. Nu aveau probleme cu legea.
Lucrau în zonă. Poliţiştii le anunţă familiile chiar acum.
Atac armat cu o puşcă de calibrul 12 cu ţeava tăiată. S-a tras din apropiere,
pe geamul şoferului. Suspectul conduce un SUV de culoare albastră.
E suspectul nostru, dar n-a respectat modul de operare.
A ucis doi bărbaţi, în mijlocul străzii, în amiaza mare, din maşina personală.
Ceva l-a enervat la culme.
- La ce oră s-a petrecut atacul? - În jurul orei 2:20.
Singurul martor ocular susţine că suspectul conducea un SUV albastru.
N-a reţinut numărul de înmatriculare.
Era caucazian, între două vârste, cu cămaşă şi cravată.
Avea sacoul în spate.
- Când a avut loc conferinţa de presă? - La 2:20.
Jordan a intrat în emisie la 2:00. Individul s-a uitat la ştiri.
Aţi spus şi voi că criminalul se va uita la ştiri.
A făcut 20 de minute de la serviciu până în această intersecţie.
A respectat viteza legală, semafoarele, şi, cum traficul e destul de intens,
n-a parcurs mai mult de 15 km.
Să înţeleg că locuieşte la maxim 15 km de-aici?
- Nu, nu cred. - Nu înţeleg.
Am greşit.
Era în cămaşă, purta cravată şi avea sacoul în spate.
Uitându-ne la oră...
Înseamnă că lucrează aproape de-aici.
O sun pe Garcia.
Dă-i bătaie!
Bună, iubire. Poţi să-mi trimiţi harta zonei în care s-a comis crima?
Dragule... dacă mă rogi tu, pot să tai curentul în tot oraşul.
Sunt sigur că poţi.
Momentan, am nevoie de un cerc cu rază de 15 km în jurul ultimei crime.
Vezi dacă nu a sunat la serviciul telefonic de urgenţă.
Dă-le datele şi lui Prentiss şi Reid, te rog.
Imediat. Pupici!
Mulţumesc, iubire.
Credeţi că va ataca din nou foarte curând, nu-i aşa?
A terminat cu substituirile.
Voi ştiaţi?
Mă scuzaţi...
Nu e nici momentul, nici locul potrivit. Vrei să clachezi în faţa mass-mediei?
I-a ucis pe acei oameni din cauza celor spuse de mine!
Nu. De fiecare dată când vorbim în public, e posibil să se întâmple aşa.
Face parte din riscurile meseriei. Poţi să-ţi faci treaba sau nu?
Normal că pot, la naiba!
Perfect, deoarece va trebui să mai ţii o conferinţă de presă.
Intrăm în emisie în 3, 2, 1...
E de datoria noastră să facem publice câteva informaţii suplimentare
referitoare la atacurile de pe autostradă.
Individul e caucazian, are între 45 şi 55 de ani, e bărbat, de înălţime medie.
Lucrează în zona încercuită pe hartă.
E îmbrăcat cu costum şi cravată
şi a plecat brusc de la serviciu, în jurul orei 2:00,
imediat după ce a văzut conferinţa noastră de presă.
Dacă ştiţi la cine ne referim, vă rugăm să ne sunaţi imediat.
Vă mulţumim.
Ar mai fi ceva de adăugat...
Individul a comis crime groaznice şi trebuie să răspundă pentru ele.
dar e căsătorit şi are copii.
E violent şi se află în pragul demenţei,
dar e imposibil să-şi fi pierdut complet mila faţă de semenii săi.
Aşa că dorim să-l rugăm
să nu mai ucidă şi alte persoane.
Predă-te!
Ce s-a întâmplat, Norman?
Eu sunt "Războinicul şoselelor".
Poftim?!
Sunt "Războinicul şoselelor", asasinul de pe autostradă.
Mă gândeam c-ar fi bine să afli.
Bineînţeles, dragă.
Aşa cum eu sunt "Asasinul zodiacal".
Diseară, la cină, o să ne povestim cum ucide fiecare.
De ce râzi?
Tata a mărturisit. E "Războinicul şoselelor".
Ce tăntălău poţi fi...
Corect.
Îmi daţi adresa exactă, vă rog?
Ce-aţi aflat?
Habar n-ai cât de mulţi dintre indivizii între două vârste locuiesc aici
sunt consideraţi de cei apropiaţi ca fiind potenţiali ucigaşi în serie!
Spuneaţi că a văzut conferinţa de presă, nu?
Bine. Mulţumesc.
Cred că l-am găsit, oameni buni.
Ciudat... Prima oară când am auzit semnalmentele, m-am gândit la Norman.
Apoi, mi-am spus că e imposibil să fie el.
E tare tăcut.
Cu ce se ocupă dl. Hill?
Cu cheltuielile de deplasare ale companiei. Acesta e biroul său.
Are acces la maşinile companiei?
Da, la toate, şi sunt destul de multe.
Ce anume v-a făcut să credeţi că ar putea fi vorba de Norman?
Femeia aceea a pomenit ceva de o tragedie familială.
De ce stai atât, tati?
Tati vine imediat. Stai în maşină, puiule.
Vreau să te ajut.
Treci în maşină, Jenny! Treci în maşină!
Nu!
Când a murit fiica sa?
Acum şase luni.
Cred că ar fi trebuit să fac mai mult pentru el.
Mulţumesc.
Acesta e dosarul lui Norman.
Adresa e cea actuală?
Ar trebui să fie.
De ce are două dosare?
Aşa procedăm când ambii soţi lucrează aici.
Nu înţeleg.
Vanessa, soţia lui Norman, lucrează tot aici.
Trebuie neapărat să vorbim cu ea.
Nu e la serviciu.
A fost promovată de curând şi şi-a luat două săptămâni de concediu.
Treceţi în maşină.
- De-abia ne-am întors de la şcoală... - Termină cu comentariile!
Ce s-a întâmplat, Norman?
O să vezi. Toată lumea vine cu mine! Eu conduc.
Ce vrei să faci, Norman?
- Mergi mai încet, Norman! - Nu!
Cum adică "nu"?
Trebuie să plecăm de-aici.
Lasă-ne să coborâm, tată!
La naiba!
Poliţia!
Ne urmăreşte poliţia, Norman.
- Taci din gură! - Să tac, ai spus?
- Poliţia n-ar trebui să se bage. - N-ar trebui?
N-ai oprit la stop şi mergi cu 150 km/h prin oraş!
- E o problemă de familie! - De familie?
- Opreşte-te! - Nu.
Singurul lucru care trebuie să-l fac e să vă duc cât mai departe de-aici.
Opreşte, tati!
Opreşte imediat maşina, Norman!
Gura! Să nu v-aud! Pe niciuna din voi!
Salinas la telefon.
Unde anume?
Unul din echipajele noastre urmăreşte un SUV de culoare albastră.
Periclitarea partenerilor de trafic, la intersecţia străzilor 117 şi Pacific.
Morgan! Individul urmărit de patrule la intersecţia strada 117 cu Pacific,
pare a fi chiar ucigaşul nostru.
Fii atent! Nu suntem prea departe de intersecţie. Plecăm într-acolo.
Noi mergem la locuinţa familiei Hill.
Dacă a cedat, e posibil să se îndrepte spre casă, să-şi ucidă familia.
- Am plecat. Aveţi grijă de voi. - Am înţeles.
Opreşte, Norman. Te rog.
Ar fi trebuit să procedăm aşa cu mult timp în urmă.
Cum anume, mă rog?
Rămânând în acea casă, n-am putut depăşi momentul. N-am reuşit.
- Să depăşim momentul?! - Nu ştiu cum ai reuşit.
Cum poţi să te uiţi la aceeaşi pereţi, la aceleaşi fotografii...
Ce vrei să spui, Norman?
E treaba mea să fac lucrurile să fie ca înainte.
- Fă dreapta. - Unde? Aici?
Dreapta! Fă dreapta aici! Chiar aici!
Anunţă-mă şi pe mine din timp, puştiule.
Scuze...
Spune-mi ce s-a întâmplat, Norman.
De ce goneşti aşa?
Pentru că ştiu că mă consideri vinovat.
Vinovat?
Am văzut cum mă priviţi... să nu credeţi că n-am văzut!
- Fă stânga. - Unde?
La următorul semafor.
Opreşte, Norman! Te implor!
Dumnezeule mare! De unde ai luat puşca?
Am încercat să-ţi spun, dar n-ai vrut să mă asculţi.
N-ai ascultat şi gata!
Repet! S-a tras asupra noastră! Continuăm urmărirea.
A cedat psihic.
Crezi că se îndreaptă spre propria locuinţă, Reid?
Da, aşa cred.
Pare că face o buclă şi se îndreaptă spre casă.
Bine, Emily. Am ajuns.
Către toate patrulele! Maşina urmărită se află pe Podul Memorial.
Suntem foarte aproape. Fă dreapta la următorul semafor.
De unde ai puşca, Norman?
- Cum ai putut s-o uiţi aşa repede? - Poftim?!
- Crezi că am uitat-o? - Ai depăşit momentul!
Plâng în fiecare zi!
Să nu mă minţi! Să nu mă minţi, auzi?
Podul Memorial e pe prima stradă la stânga.
Ţineţi-vă bine!
- Aţi păţit ceva? - Nu. Dă-i bătaie!
Vanessa Hill! Suntem de la FBI!
Sunteţi acasă?
Poate că s-au dus undeva unde se simt în siguranţă.
Haideţi prin spate.
Dacă rămânem în acea casă, nu vom fi niciodată o familie adevărată.
Nu vom fi niciodată o familie, indiferent unde ne-am duce!
Nu vorbi aşa.
- Ai lăsat-o să moară, tată! - Ba nu, n-a fost vina mea.
Normal că a fost vina ta!
Nu vorbi aşa! Nu mai spuneţi asta!
Eu n-am fost acolo, şi nici Sasha.
Era cu tine, iar tu ai lăsat-o să moară!
Gura! Taceţi din gură!
Aston Martin DB-5, din 1963.
James Bond... Goldfinger.
Băieţi...
Reid! Ia staţia şi anunţă poliţiştii că ne interesează maşina urmărită.
Aici Brigada de Analiză Comportamentală din cadrul FBI.
Ne interesează şoferul maşinii urmărite.
Vă rugăm ca, dacă reuşiţi să opriţi maşina,
să ne lăsaţi pe noi să discutăm cu şoferul.
Credem că are probleme psihice foarte grave.
Recepţionat.
Să ne despărţim.
A fost vina ta.
Îmi pare tare rău...
Mi-ai lăsat fetiţa să moară.
Ai impresia că am uitat?!
Tu eşti vinovat.
Nu! N-am fost eu de vină!
Nu trageţi! Lăsaţi armele jos!
Să nu trageţi! Repet, nu trageţi în el!
Norman!
Ce faci? Ce vrei să faci?
- Nu mişca! - Am familia în maşină!
- Opreşte-te şi ascultă-mă! - Nu! Familia mea e...
- Nu e nimeni în maşină! - Nimeni.
- Familia ta s-a prăpădit, Norman. - Ba nu! Sunt în maşină.
S-au prăpădit, Norman!
Uită-te înăuntru! Uită-te în maşină.
N-au fost niciodată acolo.
S-a terminat.
N-au fost în maşină.
Dar erau în maşină! Jur că erau...
Familia ta s-a prăpădit, Norman.
Dumnezeule! Ce-am făcut?
Ce le-am făcut?
Familia mea! Îmi pare tare rău...
familia mea...
S-a terminat, Norman. O să te ajutăm.
S-a terminat.
Hai să mergem. Ridică-te.
Jordan!
Le-a ucis din cauza mea?
Eu sunt vinovatul moral?
Nu, puştoaico. Nu eşti tu de vină.
Erau ca şi morţi dinainte de a prelua noi cazul.
Ştiam că-şi va ucide familia.
Singurul lucru pe care nu-l ştiam e că-i ucisese deja.
Nu pot...
Nu cred că pot continua alături de voi.
Nu-i nimic.
Dacă nu poţi, n-o să se supere nimeni pe tine.
"Cel mai tragic eveniment posibil pentru un om e moartea unui copil.
Lucrurile nu vor mai fi niciodată aşa cum au fost înainte".
Preşedintele Dwight Eisenhower.
Te simţi bine?
O să-mi revin eu...
Voi aţi observat că drumul înapoi e mult mai scurt?
A bătut vântul din spate. E normal.
Voiam să spun că...
- Vine cineva să mâncăm? - Eu nu vin.
- Chiar ţi-e foame? - Sincer, nu prea mi-e.
E cineva în sala de şedinţe!
- Ce căutaţi aici? - JJ!
Garcia mi-a spus că vă veţi întoarce în seara asta.
Am crezut că v-ar prinde bine o surpriză ca asta.
Credeam că m-am exprimat clar când am spus să uiţi o vreme de locul ăsta.
Greşeala mea... nu m-am putut abţine.
Uite! L-am încălzit eu. La temperatura camerei, nu?
Mi-am dat seama că încăperea asta e atât de sumbră, încât nici el nu râde.
Aveam neapărată nevoie de o amintire veselă.
Dă-mi voie, puştiule.
JJ, pot să...
Fireşte.
Ai grijă la cap. Fii atent!
- Mă descurc, n-aveţi grijă. - Ba nu te descurci. O să-l sufoci!
Ia uite la el! Ce credeţi că face?
Zâmbeşte la Derek Morgan!
- Are gaze... - Clar.
Ia dă biberonul încoace.
Noroc, mititelule.
Ai zâmbit!
Cred că am gaze şi eu.
Ne lipseşti, să ştii.