Unde te afli, Joe?
Mai am puţin şi termin rondul.
Verificam caruselul.
Ai nevoie de ajutor? Mi-e un somn...
Nu, dar, dacă poţi, fă şi tu o cafea.
E cineva acolo?
Sunteţi pe proprietate privată!
Aveţi cinci secunde ca să ieşiţi afară.
Amuzant, Don...
Îmi plac distracţiile simple, iar asta a fost una din ele.
Ce cauţi aici?
Schimbam o curea la temporizator. Tu ce faci aici?
Am avut impresia c-am zărit pe cineva.
A, nu. Sunt singur.
Nu erai tu.
- Opreşte-l. - Poftim?
Opreşte-l!
Ce-i?
Ed!
Spune.
Trimite ajutoarele alea de care vorbeai.
Mat în cinci mutări. Tu ce zici?
Mat în trei mutări.
- Ne-ai lipsit. - Mulţumesc.
A trebuit să... să iau o mică pauză.
Cum aşa?
Pe vremuri, jucam împotriva unui coleg de serviciu.
Era, probabil, cea mai strălucită minte împotriva căreia am jucat.
Într-o zi, pe nepusă masă, a decis că nu mai vrea să joace.
Atunci ai renunţat şi tu?
Dimpotrivă. Am încercat să joc
absolut toate combinaţiile posibile de mutări care se pot face.
Numărul de jocuri ar fi infinit!
Nu infinit, ci exponenţial de mare.
N-ai cum să le joci pe toate.
Fiecare joc de şah are, în medie, cam 40 de mutări.
Dă-mi voie să-ţi spun un lucru. Pe măsură ce jucam,
mi-am dat seama că fiecare partidă,
absolut toate partidele de şah,
sunt, de fapt, variaţiuni pe aceeaşi temă, înţelegi?
Deschiderea e agresivă,
jocul în sine - de aşteptare, matul - inevitabil...
Atunci, mi-am dat seama de ce a renunţat prietenul meu.
Se săturase să aplice întruna aceleaşi şabloane,
aşteptând să obţină rezultate diferite.
Vrei să spui să ai o strategie şahistă adunată de-o viaţă,
pe care n-o foloseşti?!
Ba o folosesc. Numai că... o aplic altfel.
Trebuie să plec.
Mă bucur că ne-am întâlnit.
Rita Stuart, 25 de ani...
A doua victimă din Atlantic City.
Ciudat... să abandonezi un cadavru într-un loc frecventat...
Tehnic vorbim, cadavrul a fost aruncat, nu abandonat.
Un cadavru nu se lasă într-un carusel doar aşa, că ţi-e la îndemână.
Nu vi se pare c-a petrecut mult timp ca s-o aranjeze?
Ba da. Are unghiile date cu ojă, e coafată, hainele sunt noi-nouţe.
A vrut să arate cât mai bine când va fi găsită. Asta denotă remuşcări profunde.
Cine-a fost prima victimă?
Stacia Jackson, 29 de ani.
A fost găsită la un loc de joacă din localitate.
Victimologia s-a schimbat.
Care-i legătura dintre cele două femei?
Nu există. Rita era măritată, Stacia - nu.
Rita lucra într-un local, Stacia era juristă la o companie.
Conform operaţiunilor făcute cu cardul,
n-au fost niciodată la mai puţin de 16 km una de cealaltă.
Ziceai că ambele femei au fost răpite acum două luni?
Da. Vieţile lor erau complet diferite,
aşa că, până acum, poliţia n-a făcut legătura între răpiri.
Ceva urme de viol?
Nu există niciun semn de violenţă, de orice fel.
Care-i cauza decesului?
Rita a suferit un anevrism, iar Stacia - o hemoragie cerebrală.
Ia uitaţi! A.N.-ul le-a administrat o mulţime de medicamente...
Atracurium, Doxacurium... toate astea sunt inhibitori neuronali.
Blochează impulsurile trimise de creier către muşchi.
Le-a indus o comă, în care le-a ţinut vreme de două luni.
De fapt, n-au fost în comă. Pentru a le menţine starea de inconştienţă,
e nevoie de Fenobarbital, iar lor nu li s-a administrat aşa ceva.
Staţi puţin! Victimele erau paralizate, dar conştiente?
Puteau să deschidă ochii, să audă,
probabil chiar să simtă diverşi stimuli.
Fizic, erau imobilizate, dar erau conştiente.
A.N.-ul a vrut să aibă dominaţie totală asupra lor.
Aşa că le-a întemniţat în propriul corp...
Criminal Minds - S.5, ep.12 "The Uncanny Valley"
Sync by honeybunny www.addic7ed.com
Traducerea şi adaptarea: baltzatu
Mildred Lisette Norman a scris:
"Lucrurile la care nu putem renunţa după ce şi-au pierdut utilitatea
ne posedă, iar, în această epocă materialistă,
mulţi dintre noi sunt posedaţi de propriile posesiuni".
Faptul că le-a ţinut conştiente, dar paralizate, indică sadism.
Cu siguranţă, le-a răpit calitatea de fiinţă, reducându-le la simple obiecte.
Dar... în profil nu există absolut niciun alt indiciu
care să ne conducă la această concluzie.
Când au fost găsite, femeile aveau o stare fizică bună.
N-aveau leziuni datorate şederii îndelungate în pat,
li se administraseră perfuzii pentru a le hrăni...
Are acces la perfuzii şi la medicamente.
Aproape sigur are pregătire medicală.
Sunteţi siguri că-i vorba de un bărbat?
Grija cu care A.N.-ul s-a ocupat de victime...
Deşi le-a răpit calitatea de fiinţă, profilul pare a aparţine unei femei.
Cum rămâne cu aranjarea postmortem a victimelor?
Unei femei i-ar fi cam greu să manipuleze un cadavru.
Femeile sunt minione. Au sub 45 de kilograme.
Bun... cum se schimbă profilul, dac-ar fi vorba de-o femeie?
Cu nimic. Dimpotrivă, pare mai verosimil.
Bărbaţii ucid pentru a-şi împlini pornirile sexuale. Femeile nu sunt aşa.
Aşa ceva am mai văzut în cazul "îngerilor milostivi",
de exemplu la Genene Jones şi Amy Archer.
Nu le păsa nici de rasă, nici de culoarea părului,
aşa cum le pasă bărbaţilor.
Corect! Bărbaţilor le pasă.
Bună, roşcato! Ce bine arăţi! Ia uitaţi, băieţi!
Măiculiţă!
Ce-ai aflat despre hainele folosite de A.N. pentru a le îmbrăca pe victime, Garcia?
La început, ştiam doar că ambele costume erau făcute din şifon,
dar puterile mele, combinate cu cele ale Poliţiei din Atlantic City,
şi ochiul meu versat în materie de modă
au reuşit să observe că hainele se potrivesc perfect pe victime.
Respectă până-n cel mai mic detaliu datele antropometrice ale victimelor,
de parcă A.N.-ul le-ar fi croit cu propriile mâini.
Poate că asta-i legătura dintre victime.
Adică?
Poate că ucide doar femei minione nu pentru c-ar fi uşor de răpit,
ci pentru că satisfac anumite criterii de natură fizică.
Corpul victimelor trebuie să fie într-un anume fel.
Croieşte haine pentru un tip specific de femeie.
Să nu-mi spuneţi că le omoară pentru că are nevoie de manechine umane...
Trebuie să fie şi altceva.
Probabil că este.
Acum, însă, ne putem baza victimologia pe ceva.
Prentiss! Morgan! Vă rog să vorbiţi cu rudele victimelor.
Rugaţi-i să vă descrie cum trăiau victimele
şi dacă aveau vreo problemă cu aspectul fizic.
Reid! Te rog să asişti la autopsia Ritei Stuart.
Vezi dacă medicamentele indică ce fel de pregătire medicală are A.N.-ul.
Eu şi Dave vom merge la locul unde-a fost găsit cadavrul.
Garcia!
Da, Domnule.
Verifică persoanele dispărute în ultimele două luni.
Vezi dacă vreuna din dispariţii corespunde cu ceea ce-am determinat.
Trebuie să aflăm dacă A.N.-ul a răpit deja următoarea victimă.
Sunteţi Dna. agent Jareau? Sunt det. Marty Cotrone.
Bună. Dânşii sunt ag. speciali Morgan şi Prentiss.
Aţi reuşit să luaţi legătura cu rudele victimelor?
Sunt deja aici.
V-au adus fotografiile de care v-am vorbit?
Da, deşi nu prea au înţeles la ce vă trebuie.
Sincer să fiu, şi eu simt acelaşi lucru.
Nu înţeleg, Dle. agent Morgan.
Ce legătură are aspectul fiicei mele cu monstrul care-a ucis-o?
Credem că A.N.-ul vizează un anumit tip de femei.
Puternice, dar minione.
Aveţi aici fotografia soţiei mele.
Rita mergea la sală, avea grijă de corpul ei?
Desigur. Adică... aşa cred.
Mergea la sală de cel puţin trei ori pe săptămână.
Stacia era foarte mândră de felul în care arată.
Cum adică?
Hainele pe care le purta... îi plăcea la nebunie să meargă la cumpărături.
Se pare că trecea printr-o perioadă mai boemă, nu-i aşa?
Aşa e.
Unde mergea de obicei la cumpărături?
La magazinele cu haine de firmă.
Erau scumpe?
Desigur.
Ştia cum să se îmbrace.
Era micuţă.
Totul trebuia să se asorteze, ca să poată arăta...
cât mai bine.
Puteţi să notaţi locurile unde-i plăcea să meargă?
Vreţi să spuneţi că mergea la consignaţii şi la magazine cu preţ redus?
Atât ne puteam permite.
Îşi retuşa hainele la croitor?
Le modifica, să i se potrivească mai bine?
N-am fost atent la aspectul ăsta.
Ar fi purtat vreodată aşa ceva?
Nu.
Dave!
Mă auzi?
Da.
Şi-a abandonat victimele într-un loc care reprezintă inocenţa, copilăria.
Majoritatea criminalilor în serie au avut o copilărie nu prea fericită.
Presupun că dorea ca ele să se distreze, pentru că ea n-a făcut-o.
Hai să vedem cum a procedat.
Cum le-a dus de la maşină la carusel?
A transportat un cadavru, prin noapte.
Trebuie să minimizeze şansele de-a fi văzută.
Aşadar, avea nevoie de un vehicul care să ofere intimitate...
o camionetă sau un jeep.
Chiar şi-aşa, tot ar fi avut destul de mult de mers.
Chiar dacă femeile erau uşoare,
risca să fie prinsă în timp ce căra un cadavru.
Am presupus că are pregătire medicală. Dacă a folosit un scaun cu rotile
sau alt obiect care s-o ajute să le transporte mai repede?
Dac-a folosit un scaun cu rotile,
înseamnă că vehiculul e dotat cu elevator,
care-ar fi foarte util în descărcarea cadavrului.
De asemeni, vehiculul a fost înregistrat ca aparţinând unei persoane cu deficienţe.
Asta i-ar permite să parcheze foarte aproape de parc.
O s-o rog pe Garcia să verifice toate vehiculele
care aparţin persoanelor cu deficienţe.
Mulţumesc, Dave.
După ce reuşesc să-i îndoi genunchii, deja o pot transporta.
În mod normal, aş fi ajutată de un asistent,
dar, dacă trebuie, pot s-o transport şi singură.
Presupun că A.N.-ul ştie cum se procedează.
Daţi-mi voie să vă pun o întrebare: e ceva deosebit la această mişcare?
Nu. Orice îngrijitor o poate face.
Doctorii, surorile medicale, asistenţii...
De unde credeţi că şi-a procurat medicamentele pe care le-a folosit?
Credeţi c-a păcălit un doctor sau un farmacist?
Dac-ar fi aşa, atunci ar fi o neglijenţă criminală din partea aceluia.
Dar ar fi posibil, nu? Adică... doctorii comandă medicamente
prin intermediul rezidenţilor, asistentele falsifică semnături...
Aşa apar reţetele pentru substanţe interzise.
Ar fi vorba de-o grămadă de medicamente şi de substanţe interzise.
Le-a ţinut paralizate pe femei vreme de două luni.
În raport scria că ambele femei purtau meşe.
Da, pentru a ascunde faptul că le căzuse părul.
Dar, dacă au fost hrănite intravenos,
părul nu le-a căzut din cauza malnutriţiei, corect?
Mulţi pacienţi imobilizaţi la pat suferă de aşa ceva.
Cei care nu se mai pot mişca. Mai ales pacienţii tineri, ca ele.
Înţeleg. Suferă un şoc psihic.
Problemele mentale afectează fizicul.
Aş mai avea o întrebare... profesional vorbind,
credeţi că meşele au fost ataşate înainte sau după ce victimele au decedat?
Înainte.
Păreţi convinsă de asta...
Cunoaşteţi poveştile despre faptul că părul şi unghiile cresc şi după moarte...
Adevărul este că, din cauza deshidratării, pielea se strânge, se "retrage".
Aşadar, locaţia meşelor indică faptul că erau încă în viaţă.
Aşa... ştim că A.N.-ul e prins într-o iluzie elaborată, corect?
Fantezia e incredibil de bine detaliată.
Nu ştim în ce constă, dar ştim că e vorba de transformarea acestor femei
şi că începe din momentul în care victimele au fost incapacitate.
După ce le paralizează, poate face orice doreşte cu ele.
De ce le ucide?
Nu cred că asta vrea.
Creierul e o maşinărie, destinată să răspundă la stimuli.
Dacă ţii creierul treaz, dar imobilizezi corpul, organismul cedează.
Primul semn e căderea părului.
După două luni, cedează şi creierul.
Aşadar, A.N.-ul nu doreşte să-şi ucidă victimele.
Moartea e un efect secundar, nedorit.
Exact.
Ce-aţi aflat?
Şi Rita Stuart, şi Stacia Jackson erau înnebunite după haine,
dar, pentru că erau minione, multe din haine mergeau la modificat.
E posibil ca asta să fie modalitatea prin care A.N.-ul îşi găseşte victimele.
Aşa ar reuşi să ştie exact ce măsuri poartă.
Am verificat deja toate croitoriile. Nu frecventau aceleaşi locuri.
În cazuri speciale, croitorii ar putea apela la alte persoane.
Verificaţi ştatele de plată. Vedeţi cine subcontractează lucrări.
Garcia vrea să ne vorbească.
Spune, Garcia.
Bună, frumoşilor. Am verificat persoanele dispărute.
La capitolul "vehicule" n-am găsit nimic,
dar la capitolul "haine" am două posibile potriviri.
Cindy Admundson a fost răpită din faţa unui magazin cu preţuri reduse,
iar Maxine Wynan a fost văzută ultima oară în mall-ul Hillridge.
Pare a fi opera "fetei" noastre.
Ceva noroc cu înregistrările de la mall?
Nu. A fost răpită în parcare... Îmi pare rău.
Noile victime... cum arată?
Mie mi se par micuţe.
Vă trimit imediat fotografiile lor. Şi, dacă judecătorul îmi permite,
aş dori să fiţi atenţi la proba "A",
adică la calendar.
Ce-i cu el?
Ambele victime au fost răpite săptămâna trecută,
cu exact o zi înainte de găsirea cadavrelor Ritei Stuart
şi Staciei Jackson.
Nu aruncă niciun cadavru înainte de a-i găsi înlocuitor...
Mulţumesc frumos.
Mă scuzaţi...
Pot să vă ajut cu ceva?
Mi s-a stricat elevatorul.
Vreţi să sun la Remorcări?
Vreau doar să urc scaunul în maşină, să pot pleca acasă.
- Vă ajut eu. - Sunteţi sigură?
Fireşte! Vreţi să-l puneţi în spate?
Urcaţi.
Dvs. trageţi de el. Eu o să-l ridic.
Bine.
Unu... doi...
Trei!
Gata.
Nu ştiu cum se procedează... trebuie blocate roţile, cumva?
Ce drăguţă eşti...
Numele victimei e Mary Newsome.
A fost răpită acum două luni.
A fost găsită azi dimineaţă, aici, pe bancă.
Pare a fi stilul ei.
Şifon, croit pe măsură.
Dacă a aruncat un cadavru, înseamnă că a răpit pe altcineva.
Îl sun pe Hotch. O să "periem" persoanele dispărute în ultimele 48 de ore.
Mă duc să fac lista.
- Mulţumesc. - N-aveţi pentru ce.
Ia uite...
Ce anume?
N-are meşă.
Poate că avea părul prea fragil.
Poate... ştiu şi eu...
Ştii ce? Asta-i o perucă.
Kanekalon, cred.
Ce-i aia?
Păr sintetic. Nu-i ceva extraordinar.
E folosit în toată lumea pentru peruci.
Hopa...
Doamne! Copci?
Direct pe scalp.
I-a fixat-o de cap!
Da. Wallace. Am notat. Mulţumesc.
Cred c-am aflat pe cine-a răpit ieri noapte.
Numele ei e Bethany Wallace.
Soţul spune c-a plecat la curăţătorie, dar nu s-a mai întors acasă.
Se dusese să ridice nişte haine.
Cei de la curăţătorie au sesizat ceva?
Erau ocupaţi cu închiderea magazinului, dar au menţionat
că multe croitorii le trimit haine la curăţat.
Bine. Putem afla persoana care s-a ocupat de hainele lui Bethany.
Garcia ne-a trimis fotografiile ultimelor două femei răpite.
Să le comparăm cu fotografiile cadavrelor pe care le-au înlocuit.
Asta ne-ar putea ajuta să obţinem o linie temporală.
Aţi observat şi voi?
Da.
Fiecare "înlocuitoare" seamănă perfect cu decedata.
E o "colecţionară".
Le putem comunica profilul poliţiştilor.
A.N.-ul nostru este femeie.
E o "colecţionară".
Psihopatologia e similară cu cea a "strângătorilor".
Când spunem "colecţionar", nu ne referim la timbre sau la cartonaşe.
Nu e vorba de acel hobby normal al copiilor sau chiar al Dvs.
E vorba de un ataşament pentru un obiect care s-a transformat în obsesie.
Obsesia apare la indivizii antisociali, extrem de introvertiţi.
Aceşti indivizi ataşează la colecţie o parte din ei.
Dacă încercaţi să-l despărţiţi de colecţie sau să i-o luaţi,
vor reacţiona violent, chiar psihotic.
Indivizii au leziuni la nivelul cortexului prefrontal.
E vorba de partea creierului care coordonează
raportul dintre fantezie şi realitate, descoperit de Freud.
Aparent, sunt normali: pot conduce o maşină,
pot lucra undeva, chiar îşi pot calcula singuri impozitele.
Mai mult: când e vorba de activităţi care necesită precizie,
poate avea un randament excepţional.
Cum ar fi cusutul.
Sau cum ar fi detalierea unei răpiri...
Din păcate, nu pot face diferenţa dintre viaţă şi moarte,
dintre proprietate şi pierdere.
Pierderea aceste abilităţi este ireversibilă.
Vreţi să spuneţi că obiectul "colecţiei" sunt femeile?
Părerea noastră... e că e vorba de păpuşi.
Le înlocuieşte, mai degrabă.
Credem că le-a pierdut pe cele originale, în urmă cu aproximativ trei luni,
acest lucru constituind declanşatorul.
A căutat un înlocuitor. Cum n-a reuşit să găsească unul,
a început să răpească femei cât mai asemănătoare.
Femeile sunt de etnie diferită, dar au un fizic similar.
Paralizia indusă de medicamente face parte din fantezie.
Îşi aduce victimele într-o stare din care nu pot riposta verbal,
pentru a le preţui la fel ca pe obiectele pierdute.
Uitaţi ce e...
Vă respectăm analiza, dar individa asta a răpit deja şase femei,
din care trei au fost deja ucise.
Chiar credeţi că-i vorba de nişte păpuşi?
A.N.-ul a fixat o perucă direct pe scalpul ultimei sale victime.
Tehnica e folosită pentru a ataşa păr la păpuşile de porţelan.
Reţineţi că între aceşti "colecţionari" şi criminalii în serie
există o serie de trăsături comune. De exemplu...
Mulţi criminali în serie păstrează trofee,
cărora le oferă aceeaşi importanţă
pe care "colecţionarii" le-o oferă obiectelor.
A.N.-ul nostru nu intenţionează să fie violent.
Pentru a deţine controlul, trebuie ca această colecţie să fie completă.
Probabil că încearcă să treacă peste o traumă majoră.
Simte că are controlul doar atunci când colecţia e completă.
De aceea, răpeşte doar femei care corespund unui anumit şablon.
Dacă pierde o păpuşă, sau, în cazul de faţă,
dacă pierde o femeie care ţine locul unei păpuşi,
trebuie s-o înlocuiască.
Femeia operează de una singură.
Ştim că are pregătire medicală.
Trebuie să căutaţi o asistentă medicală sau un ajutor de asistentă
care a fost concediată din cauza lipsei de aptitudini sociale.
Nu se poate purta civilizat.
Credem că, în prezent, e croitoreasă sau cusătoreasă.
Acum urmărim aceste piste, dar vă rugăm să ne anunţaţi
dacă observaţi o persoană care satisface aceste condiţii.
Vă mulţumim.
Fireşte că-mi amintesc de Dra. Jackson.
Ne-am întristat cu toţii când am aflat ce-a păţit.
Aţi subcontractat vreodată lucrările de croitorie?
Aveţi idee cine-ar putea face asemenea rochii?
Nu.
Sincer să fiu... n-am putea vinde niciodată asemenea vechituri.
Daţi-mi voie, vă rog.
De unde-o aveţi?
De ce? Ce-aţi observat?
Uitaţi-vă la tiv.
E identic cu cel de la batiste.
Aşa ceva se întâlneşte la batistele de mătase, făcute de mână.
Totul e făcut manual.
Credeţi că asta ar fi "semnătura" ei? Că doar ea ar putea face asta?
Eu n-aş putea. Nici măcar ajutată de-o maşină...
Există vreun loc unde te poţi specializa în cusătorie manuală?
Nu.
Dar vă spun un lucru.
Face asta de foarte multă vreme.
Femeia asta... e o adevărată artistă.
Hotch! Dânsul e Karl, soţul lui Bethany Wallace.
L-am rugat să vină, să discute cu noi.
Ştiţi unde e soţia mea?
O căutăm, Domnule.
Nu-i suficient. Trebuie s-o găsiţi în maxim 24 de ore.
Bethany e diabetică.
Uitaţi ce e... ag. Prentiss a spus că femeia care-a răpit-o
are pregătire medicală.
Credeţi că Bethany are şanse de supravieţuire?
Ce e?
Îşi paralizează victimele, folosind medicamente.
Acestea nu pot comunica.
Medicamentele astea... ar putea să...
Nu ştim.
Să ştiţi că facem tot ce ne stă în puteri...
Copii... ea e Sally.
Să vă purtaţi frumos cu ea, da?
Dle. doctor... dacă unui diabetic i se dau medicamente care-l paralizează,
cum ar reacţiona organismul?
Diabeticii metabolizează diferit ceea ce consumă...
Hrana, băuturile, medicamentele...
Totul se transformă în zaharuri, în proporţii diferite.
Cel mai probabil, pacientul va suferi o criză
la doar câteva minute după administrare.
Teoretic, ar fi moartă deja...
Probabil.
Deşi...
Ar mai exista o variantă.
Din cauza bolii, organismul lui Bethany ar putea anula efectele medicamentelor
mai repede decât cele ale celorlalte victime.
Ar putea să-şi recapete controlul asupra corpului?
Fiecare oră care trece fără ca ea să apară ne dă motive de speranţă.
Tot nu avem destul timp...
Chiar dacă Bethany nu moare în urma tratamentului,
fără insulină nu va rezista prea mult.
Uite ce e... colecţionarii sunt oameni buni, de cinstiţi.
Faptul că-ţi plac păpuşile nu te transformă în ciudat sau în pedofil!
Ştim asta, Domnule.
Din nefericire, femeia pe care-o căutăm nu-şi mai poate controla obsesiile.
A ucis trei femei, încercând să recreeze un tip de păpuşă
pe care-o avea când era mică.
Descrieţi-mi păpuşile.
Victimele sunt similare.
Au între 20 şi 30 de ani şi sunt minione.
Majoritatea păpuşilor sunt reproduceri ale unor bebeluşi.
Le îmbracă precum pe copiii mici?
Nu.
Le îmbracă în rochii de şifon,
iar păpuşile sunt: una blondă, una roşcată, iar a treia - de culoare.
Rochiile şi le face singură?
De unde ştiţi?
E linia de păpuşi Valois.
Compania e locală, fondată la sfârşitul anilor '80.
Probabil că, pe vremea aceea, era mică.
Aşa...
Promovau feminismul şi multiculturalismul.
Fetele erau puternice, independente care, deşi proveneau din medii diferite,
erau bune prietene.
Uite, Reid! Un certificat de naştere care trebuie completat,
un formular în care trebuia să le descrii viaţa...
şi-o trusă de cusut pentru a le face rochiile.
J.J. a spus că se pricepe la cusut şi că are experienţă.
Probabil că a început de mică să coase.
Stai puţin! Ştiţi cumva ce-i cu concursul ăsta, Domnule?
Au vrut să vadă cine reuşeşte să facă cea mai frumoasă păpuşă.
Trebuia să-i faci o rochie şi să scrii o compunere despre păpuşă.
Dacă reuşeai să câştigi, păpuşa ta apărea în ediţia de anul următor.
Presupun că asta nu s-a terminat cu bine, nu?
Aşa e.
E un procedeu clasic, folosit de psihologi.
Spune-mi o poveste despre păpuşi...
Când compania primea compuneri din care reieşea abuz fizic sau sexual,
predau poliţiei formularele şi păpuşile.
Publicitatea a omorât compania.
Compania era locală, aşa-i?
Probabil că mai există rochii, păstrate ca dovezi.
Cum merge treaba cu compunerile?
Unele dintre ele sunt de-a dreptul deprimante.
Prentiss se distrează la culme.
Bună...
Păpuşile asta parc-ar fi capsule ale timpului în miniatură,
dar moda anilor '80 şi-a cam bătut joc de ele.
E uimitor să vezi câte fetiţe ştiau să facă umeri falşi!
La tine cum merge?
Am lista celor la care apelau victimele.
Croitori, cusătorese, de-astea.
Auzi, J.J... ai pomenit, cumva, de-o batistă făcută manual?
Exact aşa sunt cusute rochiile victimelor!
Cine-a scris compunerea?
Samantha Malcolm.
E pe lista mea.
Staţi puţin, băieţi... parcă i-am văzut compunerea.
Uite-o.
"Lui Sally nu-i place camera în care fulgeră".
Nu-i de bine...
Aşa... am găsit istoricul medical al Samanthei Malcolm, şi...
Dumnezeule... a fost blestemată.
Aşa cum au fost blestemaţi Emily Bronte, Shakespeare,
sau locotenentul cu haină roşie din "Star Trek".
Ce-a păţit, Garcia?
Scuze...
În primii zece ani, a fost un copil normal.
Apoi, a fost supusă terapiei prin electroşocuri.
La zece ani?! Cine supune un copil la electroşocuri?
Tatăl ei, d-rul. Arthur Malcolm.
Era directorul unei clinici de boli mentale
pentru copii şi tineri, pe nume "Vieţi noi".
Iniţial, compunerea Samanthei le-a trezit interesul poliţiştilor,
dar tatăl său le-a explicat că s-a apelat la acest tip de terapie
pentru a o ajuta să treacă peste moartea mamei.
După aceea, a început să-i administreze
o grămadă de antipsihotice,
regim la care a renunţat cu câţiva ani în urmă.
De aceea cunoaşte aşa bine medicamentele...
Unde e acum?
Păi... tatăl ei a declarat-o incompetentă, aşa că o are încă sub tutelă.
Totul e pe numele lui,
şi în toate dosarele se spune că locuieşte la "Vieţi noi".
Nu poate ţine victimele la clinică.
Are nevoie de intimitate.
Garcia! Există cumva proprietăţi înregistrate pe numele tatălui?
Doar propria locuinţă.
Clinica, însă, are multe puncte de lucru, în tot oraşul.
Unde lucrează, J.J.?
Din câte-am găsit, colaborează cu trei ateliere din oraş.
Bun... hai să verificăm magazinele şi clinica.
Merg eu la "Vieţi noi".
Nu trebuie să fie şi ea; vreau să discut cu tatăl ei.
Există sute de terapii pentru a ajuta copiii să treacă peste o pierdere.
Cea cu electroşocuri nu face parte din ele.
Rossi o să vină cu tine.
Să vă purtaţi frumos, da?
Ne vedem mai târziu.
Plecăm de-aici!
Telefon...
Nu... nu se poate!
Nu înţeleg, Domnilor.
Ce legătură are asta cu Samantha?
Vrem să vorbim cu ea. E aici, cumva?
Nu, e la servici.
Locuieşte aici sau la vreuna din casele destinate tratamentului ambulatoriu?
Chiar la mine acasă.
Vă rugăm să ne daţi adresa.
Numai după ce îmi spuneţi ce doriţi.
E posibil să fi fost implicată într-o serie de răpiri.
Imposibil! Fiica mea nu poate fi vinovată.
Samantha locuieşte singură?
Nu aveţi şi alţi pacienţi acolo, nu?
A crezut că aşa e cel mai bine, iar eu am fost de acord.
Da, dar... recunoaşteţi că v-aţi bucurat să scăpaţi de ea, nu?
Poftim?!
Afirm asta, Dle. doctor, pentru că, dac-aţi fi consultat-o de curând,
aţi fi aflat ce face.
Samantha a avut probleme încă de când era mică.
Trei femei au murit din cauza ei!
Nu e capabilă de aşa ceva.
Sunteţi sigur?
Efectele electroşocurilor, mai ales la o vârstă fragedă, sunt ireversibile.
Dar cred că ştiaţi asta...
Soţia mea a murit când Samantha avea 10 ani.
Samantha n-a reuşit să treacă peste moartea mamei sale.
Am încercat tot ce ştiam.
Psihologie pentru copii, terapie prin animale de casă...
N-au avut niciun efect.
Se tăia, suferea...
Întâlnirea asta a luat sfârşit.
Unde e fiica Dvs., Dle. doctor?
Dle. agent Rossi... dacă încercaţi să vorbiţi cu ea,
cu o femeie bolnavă mintal, fără să ştiţi de ce e în stare...
Ştiaţi de femeile pe care le-a răpit?
Şi nu e prezent un cadru medical sau un avocat,
dovezile vor fi inadmisibile. Aţi înţeles? Inadmisibile!
Poliţiştii vor rămâne aici. Poate că Samantha va veni în vizită.
Hai să mergem, Reid.
O întrebare scurtă... ce caută jucăriile astea aici?
Le folosesc la terapie.
Ştiam asta. De ce le-aţi aranjat pe raftul de sus,
într-un loc greu accesibil copiilor?
Îmi amintesc de pacienţii pe care i-am ajutat.
Daţi-mi voie să vă mai întreb ceva...
Cum o chema pe fetiţa pe care-aţi ajutat-o cu păpuşa asta?
Jenny Larson.
Şi cu asta? Cum o chema pe fetiţa pe care-aţi ajutat-o cu păpuşa asta?
Abigail Moore.
Şi asta?
Linda Krauss.
Fetiţele aveau între 9 şi 12 ani, nu?
În lucrarea mea de doctorat am studiat traumele suferite de fetele sub 14 ani.
Cred că ştiu ce insinuaţi, şi nu-mi place deloc!
Nu insinuez nimic; fac o deducţie.
Deducţia e, de fapt, un fel de presupunere.
Pe această bază, formulez o ipoteză.
De exemplu, în cazul Dvs., ipoteza mea e că, după ce v-aţi violat fiica,
aţi supus-o unui tratament cu electroşocuri
pentru a vă asigura că nu va spune nimănui.
E scandalos!
Apoi, simţindu-vă vinovat, i-aţi cumpărat multe jucării,
mai exact o întreagă linie de păpuşi la modă.
Aşa procedează violatorii în serie... oferă cadouri.
Aţi continuat să faceţi asta şi cu celelalte paciente,
şi, după ce se externau, jucăriile lor se adăugau la "colecţia" Dvs.
Îmi pare rău, Dle. doctor, dar n-aveţi dovezi.
De aceea îmi iubesc meseria, Dle. doctor.
Pentru că, alături de mine, lucrează mulţi colegi, psihologi ca Dvs.
Vom verifica numele de Jenny Larson, Abigail Moore şi Linda Krauss.
Procurorul le va chema să depună mărturie.
Voi duce personal aceste păpuşi la tribunal,
şi vom studia reacţiile pe care le vor avea când le vor vedea...
Sau ne spuneţi unde e fiica Dvs., iar noi îi spunem procurorului că aţi cooperat.
Dar să ştiţi că, după ce ieşim, oferta nu mai e valabilă.
Strada Adams, nr. 2529.
O să-i spuneţi procurorului, nu-i aşa? Că am cooperat cu Dvs...
Vreţi să aflaţi cum mi-am dat seama?
Jucăriile acelea...
Vă ocupaţi de ele.
Se vede că ţineţi la ele.
Dar... colecţia nu e completă.
Unde sunt restul?
S-a întors!
Trebuie să ţi le pun la loc.
Nu... te rog, nu mi le pune!
Îmi pare rău...
Nu mă părăsi!
Lasă-ne să plecăm!
Nu pot.
Bună, Samantha!
Mă numesc Spencer.
Sunt de la F.B.I.
Ştiu ce ţi-a făcut tatăl tău.
Voiam să-ţi spun că nu se va mai repeta.
Nu mi-a făcut nimic. E un tată bun. Mă iubeşte.
Ştiu că te-a obligat să spui asta mereu,
şi că te pedepsea dacă nu făceai cum spunea el,
că te trimitea în camera cu fulgere...
Aşa e.
Păpuşile pe care ţi le dădea tatăl tău după ce-ţi făcea rău...
Ce s-a întâmplat cu ele?
Le ţinea în birou, lângă celelalte jucării.
Doar acolo te lăsa să te joci cu ele?
Când m-am mutat, a trebuit să-mi iau prietenele cu mine.
Nu le puteam lăsa acolo.
Fireşte! Te-ai dus să le iei, nu?
Ce-ai găsit acolo?
Înţeleg...
Le-a dăruit altei fetiţe, nu-i aşa?
Le vrei înapoi?
A spus că nu mi le poate da.
A spus că le dăduse şi nu le putea lua înapoi.
A minţit. Te-a minţit mereu.
Vrei să le vezi?
Se poate?
Da. Vrei să te joci cu ele?
Liber! Trimiteţi asistenţii.
Nu vă grăbiţi. Aşteptaţi o clipă.
Samantha!
Uite ce vreau să-ţi spun... trebuie mergi cu domnii,
dar poţi să-ţi iei şi prietenele cu tine.
Nu mi le... nu mi le iau?
Jur că nu ţi le va mai lua nimeni, niciodată.
Felicitări, Dle. agent Reid.
Mulţumesc.
Mat în 12 mutări.
Nu se poate!
Hai să-ţi arăt.
Isaac Asimov scria:
"Spre deosebire de şah, în viaţă jocul continuă şi după mat".
Traducerea şi adaptarea: baltzatu
Sync by honeybunny www.addic7ed.com