Avem un cutremur afară.
Îmi explicați și mie de ce am construit laboratorul
pe o falie tectonică cu tradiție?
Imaginați-vă că cedează
și se prăbușește toată structura.
La naiba, da!
Cu toată sticla asta și cu noi cu tot.
Înspăimântător.
Presupun că suntem bine.
Lui Katie nu i-a fost teamă.
Nici nu a ridicat capul.
Știi de ce nu îi e teamă că marele cutremur va fi azi?
Fiindcă știe deja că nu va fi.
Înțeleg foarte bine câmpurile magnetice care ne susțin,
ce toleranță au la mișcări tectonice și sistemele de rezervă.
Dacă te simți agitat, ți le pot explica.
E în regulă, Katie. Te cred.
Șeful e aici.
E deja dimineață?
Zici că suntem în Vegas. Niciodată nu știm cât e ceasul.
Hei.
- Ai dormit bine? - Da.
Într-un final.
Da, la fel și eu.
- Mersi că m-ai lăsat să stau, Jamie. - Hai, serios.
Nu aveai cum să pleci aseară.
Nu singură, nu după ce am văzut așa ceva.
Oricum, îți mulțumesc.
Nu trebuia să-mi dai patul.
Sau să schimbi așternutul.
Ei bine, știi cum e.
Cavalerismul n-a murit.
Și așternutul trebuia oricum schimbat.
E înțelept să reluăm pașii ăștia?
Sau e zadarnic?
N-am nevoie de o predică, Katie.
Dacă ar fi intrat altcineva și nu eu?
Dacă te văd tehnicienii accesând viitorul,
o să pară că regula poate fi încălcată.
Știu bine să n-o încalce.
Și știu și că noi o încălcăm.
Tot nu ar trebui să te uiți.
Nu ajută.
Ce făceai?
Voiai să vezi că nu am deraiat?
Poate. Nu știu.
Sunt doar speriat.
De ce anume?
De noi.
De mine și de tine.
Tot ceea ce facem se articulează pe ideea
că trăim într-un univers fizic, nu unul magic.
Te îndoiești de asta?
Nu de universul fizic.
Dar mă tem că s-ar putea să fim magicieni.
Dar dacă...
am proiecta un minut în viitor, acum.
- Forest... - Cum ar fi, Katie?
Dacă te văd cum îți strângi brațele?
Și spui: "La dracu' cu viitorul.
Sunt magician. Magia mea poate deraia trenul.
Nu o să-mi strâng brațele."
Puneți-le în buzunar
și ține-le acolo, până se termină timpul.
Cauza precede efectul.
Efectul duce la cauză.
Viitorul e la fel de imuabil ca trecutul.
Șinele sunt reale.
În 48 de ore,
Lily va muri.
Nu există magie.
În fapt,
deja s-a întâmplat.
O să mă omoare.
E doar un telefon la poliție sau la FBI.
Nu te gândești pe termen lung.
Mă vor omorî.
Nu se vor înfuria, nu mă vor amenința cu datul în judecată.
Mă vor omorî.
Cum l-au mătrășit pe Sergei.
Atunci îi contactăm anonim. Anunțăm poliția de imaginile trucate.
Unde să caute, ce anume. Se ocupă ei de restul.
Nu îi mai considera o simplă companie tehnică.
Gândește-te că sunt ca Mafia.
Chiar vrei să informezi poliția despre Mafie?
- Ești convins că te vor proteja? - Da, protecția martorilor.
Să trăiesc la dracu' în praznic în Iowa toată viața?
Și pe urmă ce faci? Vrei să-i distrugi?
Da, bine, fie.
Dar tu, Lily Chan, inginer în IT, nu poți să-i dovedești.
Nu singură. E imposibil.
Jamie, doar...
- Ce? - Nu încerca să rezolvi situația.
Nu mai încerca să știi ce ai de făcut, da?
Niciunul dintre noi nu știe exact.
Mă duc acasă.
Poftim?
Mă vor urmări cu siguranță.
Nu vreau să li se pară ceva.
Vin cu tine.
- Nu. - Ba da.
Nu, nu vreau să știe de tine.
- Asta e problema mea. - A ta?
Iarăși faci pe cavalerul?
Îți dai seama că ai progresat de la schimbatul patului?
La naiba, Lily. E...
Știi, timp de doi ani,
m-au urmărit mii de chestii legate de tine.
Chipul tău dimineața,
glumele noastre tâmpite, poreclele...
Tocmai mi-am amintit cum era
să ies cu tine.
Și eu mă gândeam la fel, de fapt.
Vreau să te știu în siguranță.
Știu.
Aș vrea să fim amândoi în siguranță.
Ne auzim mai târziu, bine?
Da.
Foarte al naibii de bine.
Bună, frate.
Ai un fum, omule?
La fix.
Mersi.
Ai...? Da.
Am tot sunat la Lily Chan. Locuiește aici.
O cunoști?
Da.
Ai văzut-o azi sau aseară?
Nu-ți face griji, nu sunt de la poliție.
Știu.
Dar tot îmi fac griji.
Eu și Lily lucrăm împreună. Voiam să o iau.
Am înțeles. Scuze, omule, nu te supăra.
Acolo e fereastra lui Lily.
Da, cred că ți-a lăsat un bilet.
DU-TE DRACULUI
Nu mi-e teamă de tine, omule.
Da, văd și eu asta.
Încerc să înțeleg de ce.
Mersi.
Hei, Lily.
Te curtează pericolul.
Fir-ar...
Hei.
Ai vreo problemă? Te scap eu, serios.
Mersi.
Cum te simți, Lily?
Mai bine decât ieri. Mulțumesc.
Asta e minunat.
Mai știi că avem programare la medic azi?
Corect.
Deci, un singur lucru.
Nu cred că sunt pregătită încă.
- Nu? - Nu.
Știu cum decurg episoadele astea ale mele.
Ar fi mai bine dacă aș sta acasă.
Te simți mai puternică.
- Mai puțin fragilă. - Da.
Exact.
Asta e bine.
Însă, în ansamblu, cred că ar trebui să mergi la medic.
Știu doar...
Ai făcut atac de panică la mine în birou
și ai ieșit pe pervaz. La etajul trei, Lily.
Nu te învinovățesc că vrei să te prefaci că nu s-a întâmplat.
Hai la medic și nu te mai deranjez.
Sfinte Sisoe!
Deci, Lily!
Aș vrea să discutăm câteva detalii înainte să intrăm în amănuntele
legate de prezența ta aici.
E în regulă așa?
Da.
Mulțumesc.
Să începem cu vârsta ta.
27 de ani.
Da, 27.
Ai suferit de ceva fizic recent?
- Nu. - Nu.
Foarte bine.
- Ai prescris vreun tratament? - Nu.
Folosești droguri recreațional? Marijuana, cocaină, halucinogene?
Nimic, de ceva vreme.
Ce înseamnă ceva vreme?
Ani de zile.
- Ani. - Poate trei.
Bine. Ce droguri ai folosit?
Cele deja menționate.
Toate cele menționate?
Da, dar așa cum am spus, nimic de ceva vreme.
Înțeleg.
Ai un istoric de boli psihiatrice în familie?
Nu.
Includem aici mătuși, unchi și bunici.
Nu.
Povestește-mi despre familia ta.
Ce e cu ea?
Profesiile părinților, educația...
Am înțeles.
Tata a murit când aveam zece ani.
Era cardiac.
Profesa ca inginer în industrie.
Mama s-a recăsătorit după moartea lui.
S-a mutat la Hong Kong și și-a întemeiat o a doua familie.
- Ai frați, surori? - Nu buni.
Din punctul meu de vedere, sunt copil unic.
- Ești apropiată de mama ta? - Oarecum.
Adică?
Nu știu. Ne purtăm ca și când am fi apropiate.
Dar?
Nu suntem, de fapt.
Cred că ei îi vine mai ușor să creadă că suntem,
decât să conștientizeze că nu e așa.
Nu e ceva ieșit din comun, cred eu.
Da.
Cum stai cu somnul?
Nu bine.
Nu poți adormi? Te trezești noaptea?
Ambele.
Și pofta de mâncare?
Nu prea am.
Ca să discutăm despre incidentul care te-a adus aici,
cel de la locul de muncă,
cum l-ai descrie?
Nu pot.
Nu-l poți descrie?
Nu mi-l amintesc.
- Nu-ți amintești nimic? - Nu.
E un gol total în mintea mea.
Ca și când mi s-ar fi șters cu totul.
Așa că nu prea am ce să îți spun.
Dar ce bănuiești că s-a întâmplat?
Cred că moartea iubitului meu a declanșat...
niște chestii.
Am mai avut asemenea episoade.
După moartea tatălui meu.
Poate că asta e.
Sau poate că e un dezechilibru chimic.
Lily, orice mi-ai spune aici e cuprins în limitele stricte
ale confidențialității medic-pacient, și știi asta, nu?
- Da. - Dacă îți promit
că poți spune orice îți dorești tu
în aceste limite de confidențialitate,
despre ce ai dori să discutăm?
De ce nu spui orice îți trece prin minte?
Da.
Nu.
Scuze, ajung în 40 de minute.
Nu, nu. E o problemă de familie.
Da, complet.
Bine, ne vedem. Pa!
Bine.
În regulă.
Sistemul de predicție se bazează pe un volum masiv de date.
Datele merg la nivel subatomic,
deci suntem în lumea mecanismelor cuantice,
folosind interpretarea deterministă
pentru care utilizăm o versiune de undă-pilot Broglie-Bohm.
Și funcționează, într-un fel.
L-am zărit pe Hristos pe cruce.
Exact.
Nu l-am văzut și nu l-am auzit.
L-am zărit printr-o furtună de variații.
Șefului nu-i plac variațiile.
Problema binară din sistemul nostru e că fie merge perfect, fie nu merge deloc.
Nu?
Corect.
Și e rău mai ales pentru mine, fiindcă eu lucrez cu unde de sunet.
Sunt fragile, iar variațiile o iau razna rapid.
În principiu, aud așa ceva toată ziua.
O undă joasă, elegantă, care se aude tot mai prost în trecut.
Se deteriorează exponențial.
Faptul că aud așa ceva toată ziua mă înnebunește nițel.
Am zis că am nevoie de o pauză.
Mă ridic să-mi limpezesc mintea.
Și mă trezesc la computerul central,
gândindu-mă ce nebunie e ce facem.
Încâlciri, superpoziționări, tot voodoo-ul.
Mă gândesc: "A dracului Broglie-Bohm,
a naibii undă-pilot, ale naibii variații ascunse.
Mi-aș dori să le dau dracului."
Ceea ce am și făcut.
Asta e proiecția?
Da.
E limpede.
- Ce limbă e asta? - Aramaică.
De acum două milenii.
Adică ne vorbește Iisus?
Spune-le ce naiba ai făcut!
Am scos de Broglie-Bohm din interpretarea Everett.
Mai multe lumi.
Tot determinism.
Determinist pentru că tot ce e posibil se va și întâmpla.
Mai determinist de atât nu se poate.
Drăguț, Lyndon.
E un truc drăguț de petrecere.
Și ce mai petrecere! Mă bucur că am fost invitat.
Nu.
E o risipă de timp.
Și e și periculos.
De ce?
Fiindcă te seduce.
După cum citesc pe chipurile voastre animate,
așa e să-L auziți pe Iisus vorbind, vă tăvăliți de plăcere.
Ca să fie clar, nu vorbește Iisus, da?
Ba da, Iisus vorbește.
Dar nu Iisus din istoria noastră.
E un Iisus, dintr-o istorie.
La fiecare rulaj de sistem, rezultatul va fi altul.
Diferența poate fi un singur fir de păr de-al lui Iisus.
Nu.
Va fi aceea, și alte trei sau patru fire.
Și o mie.
Și toate punctele dintre și de ambele părți.
Ăsta e răspunsul tău la ceea ce am realizat?
Despicăm firul în patru.
Nu, Lyndon.
Acesta e răspunsul meu. Ești concediat.
Poftim?
Ești concediat.
Ai subminat tot ceea ce încerc eu să fac.
Katie.
- Forest. - Taci, Katie.
Glumiți?
Nu glumesc deloc.
Ăsta e mesajul meu către echipă.
Dacă nu v-ați dat seama de când cu puștiul rus, știți acum.
Nu mai accept ca proiectul să fie subminat.
Lyndon, o să primești prima de încheiere de zece milioane.
Dacă discuți cu oricine ceea ce facem aici,
în orice context, oricând, voi afla.
Acum strânge-ți lucrurile și pleacă.
Totul bine?
Da. Mulțumesc.
Aș vrea să merg acasă acum.
Absolut, să iau factura de la medic.
Ia loc câteva minute.
- Rapid. - E foarte inteligentă.
Aș zice că e extrem de supărată de moartea iubitului ei.
Are probleme de relaționare.
Dar nu cred că suferă de schizofrenie și nici de psihoză.
Nici nu cred că a suferit vreodată.
Deci a mințit, a jucat teatru.
Înțelegi că nu pot fi complet sigur.
Însă da, probabilitatea e mare.
Îmi pare rău.
Hai să te duc acasă.
Nu știu ce dracului s-a întâmplat.
Capul meu...
Lyndon.
Adică chiar i-am făcut porcăria să meargă.
Porcăria lui, i-am făcut-o să meargă.
Și el mă concediază?
Lyndon.
Ce e?
Du-te.
Să mă duc?
Pleacă.
Ești foarte tânăr.
Ești foarte bogat.
Pleacă.
Adică să nu mai văd în veci locul ăsta?
Te voi mai vedea vreodată?
Nici măcar nu ieșim împreună.
Lyndon, vreau să știu că m-ai auzit.
Te aud.
Nu pe mine.
Vreau să știu că l-ai auzit.
Pe Forest.
Ți-a zis că te va omorî.
O va face.
Acum, în această clipă...
pleacă.
Lily.
Știu totul.
Am discutat cu psihiatrul.
- Poftim? - Mi-a zis clar
că ești paranoică, suferi de delir și de o psihoză severă.
Cred că prezinți risc de suicid.
Iar asta înseamnă că am o obligație ca reprezentant al angajatorului tău
- ...să am grijă de tine. - Nu.
Lily, știm amândoi care e istoricul tău.
- Nu e drumul către casă. - Nu mergem acasă.
Oprește mașina, acum!
Nu pot.
Oprește naibii mașina!
Mă tem că nu o voi face.
Stai așa.
- Unde te duci? - Sunați la Urgențe.
Hei, amice...
Amice, ești bine?
- La naiba. - Ești bine?
Fata, unde e?
Omule, ești plin de sânge.
Mama naibii!
Ai concediat cel mai talentat inginer. Știai deja că o s-o faci?
Dar tu?
Lyndon a adus multiversul la Devs.
A încălcat o regulă care nu poate fi încălcată.
Matematica pe care a folosit-o era sublimă.
A generat variații infinite în istoria noastră.
O versiune a lumii noastre,
în care stai doi centimetri mai la stânga sau mai la dreapta.
Sau papa convertit la Islam.
Sau aselenizarea înfăptuită de Cambodgia.
- Funcționează. - Ba nu!
Nu funcționează.
Nu e Iisus al nostru, nici Amaya a mea.
Contează chiar fiecare fir de păr al ei?
Da.
Contează.
Și eu am încălcat o regulă azi.
Chiar acum.
Am preluat algoritmul lui Lyndon pentru undele de sunet
și l-am aplicat la cele de lumină.
Iisuse!
Lily.
Ce s-a întâmplat?
Urgențele, ce s-a întâmplat?
- Raportez o infracțiune. - De ce fel?
- O crimă. - Numele victimei?
Sergei Pavlov. P-A-V-L-O-V.
- Ce s-a întâmplat? - Nu acum. Acum cinci zile.
Care e adresa?
Mai sunteți pe fir?
Oak Hill Avenue 1303, apartamentul 40.
Cum vă numiți?
- Lily Chan. - Cum se scrie?
C-H-A-N.
- Rămâneți pe linie... - E...
Nu rămân. Trimiteți pe cineva.
M-am înșelat.
Aveai dreptate.
Avem nevoie de poliție.
Au sosit.
Asta e.
- Lily Chan? - Da?
Ești arestată pentru punere în pericol
în timp ce preluai controlul.
Ai dreptul să nu spui nimic. Orice spui poate fi folosit împotriva ta.
E o greșeală.
Ai dreptul la un avocat. În lipsă, unul va fi desemnat din oficiu.
- Ai înțeles? - Nu.
Suspectul a răspuns cu nu.
Întoarce-te cu mâinile la spate.
- Ce naiba se petrece? - Bun, să mergem.
Nu. Opriți-vă.
- Nu înțelegeți. - Dle doctor.
Doamne!
Fiind clinician de stat, confirmați că e subiectul
- ...pentru 5150 HNS? - Da.
- Nu puteți face asta. - Ea e.
Fiind un pericol pentru ea și pentru alții,
o reținem pentru tratament psihiatric.
- Doamne, nu. - Mersi.
Hai, să mergem!
Jamie!
Bună, Jamie!
Subtitrare: Retail
resincronizare: tm