A trebuit sã deschid vânãtaia,
sã drenez o parte din sânge, ca sã le arãt...
A trebuit sã deschid vânãtaia,
sã drenez o parte din sânge, ca sã le arãt...
A trebuit sã deschid vânãtaia,
sã drenez o parte din sânge, ca sã le arãt...
A trebuit sã deschid vânãtaia,
sã drenez o parte din sânge, ca sã le arãt...
...ca sã le arãt... ca sã le arãt...
- Deci... - Nu.
Nu ce?
Doar...
Sã fie ceva natural.
Asta?
Da.
Natural?
Da.
Bine.
Pot sã fiu natural.
Dar mașina de spãlat vase?
Ce e cu ea?
A fost golitã asearã?
Nu încerc sã fac caz, dar...
Ai spus cã o s-o faci. Ieri noapte am fãcut-o eu.
Scuze,
eu am plimbat câinele.
Tu trebuia sã o golești.
Avem un câine?
Nu avem.
Avem pisicã.
Deci ai plimbat-o?
Da.
Bine, foarte bine.
Fiindcã nu se va plimba singurã.
- Vezi, tati? - Discutãm în 30 de secunde.
Știu cã putem, dar o putem face și acum.
Închid. Știi cã urãsc sã vorbesc la volan.
Nu poți aștepta 30 de secunde?
Putem sã mergem mai înainte.
Și cu un miliard de ani?
Nu e nevoie. Merge.
De ce nu-mi surâde ideea?
Îți vorbește subconștientul.
Și-ți zice cã exact așa e.
Pânã acum câteva ore, eram în realitate și lucram la o simulare.
Acum s-a schimbat macazul.
Aia e realitatea.
Aia de acolo.
Nu e nici mãcar o clonã a realitãții.
Cutia conține totul.
Nu și pe noi.
Protecție de o secundã.
- La naiba! - La naiba!
- Ce naiba, Stewart! - Ce naiba, Stewart!
- Asta e o nebunie! - Asta e o nebunie!
- Închide-l! - Închide-l!
Cutia ne conține pe noi.
Cutia conține totul.
Și în cutie, mai e încã una.
Ad infinitum, ad nauseam.
Hei.
Da.
Cred cã o sã plec.
Știu.
Amândoi știm.
Amândoi cunoaștem bine ziua asta.
O știm și înainte și înapoi.
Pânã la un punct.
Corect.
Bine.
- Ne vedem acolo. - Da.
Adu-ți aminte, Lyndon e în mașina ta.
Mai e toatã chestia aia.
Sigur.
Bunã, Lyndon.
La dracu'!
Scuze.
Adormisem.
Vreau neapãrat sã discutãm, Katie.
M-am gândit cã o sã fii aici.
Dã-mi o șansã, ascultã-mã și pe mine.
Știu cã trebuie sã ajungi acolo,
dar o putem lua pe 280 și ne putem opri undeva.
Poate la Barajul Crystal Springs.
E chiar pe drum.
Sigur, Lyndon.
Așa facem.
Perfect.
Lils.
Pãrãsim naturalul?
Da, pentru o clipã.
Vreau sã știu, totuși...
Ce plan avem?
Ai întrebat asearã ce e în capul lor.
ți-am spus: "Nebunie".
Au cel mai orgasmic vis al tocilarilor.
Ãla care reduce totul la nimic.
La nimic altceva decât... cod.
Adicã?
Adicã cred cã totul e informatic.
Evident, au gãsit și cheia de criptare ca sã-l decripteze.
Așa cã totul poate fi comprimat și decomprimat.
Supus ingineriei inverse.
Și predictibil.
Stelele.
Planetele.
Praful.
Noi.
Eu.
Știi care e beleaua cu cei care conduc asemenea companii?
Au prea multã putere.
Îi înnebunește. Încep sã se creadã Mesia.
Cândva, dupã miezul nopții, ei cred cã o sã mã duc la Devs.
Cred cã voi face ceva care face parte din planul lor.
Dar o sã le-o trag.
O sã le contrazic predicția.
Spun cã mã duc acolo?
Nu trebuie decât sã nu mã duc.
Le-o tragem rãmânând o zi la tine?
Da.
Eu mã pregãtisem psihic
pentru o urmãrire ca în filme și închisoare pe douã decenii.
Dar fie, încercãm ca tine.
Vrei sã mã prefac cã nu știu ce urmeazã?
Deci te-ai uitat.
Da, ți-ai încãlcat propriile reguli, Katie. De asta ești grozavã.
De ce nu te-ai uitat în viitor?
Ai fi putut.
De ce întrebi ceva la care știi rãspunsul?
Nu voiam sã știu viitorul. Nu e așa bizar.
Câtã vreme am iluzia liberului arbitru, îl am.
Știi cã greșește.
Și nu-l învinovãțesc. Nici mie nu mi-a plãcut interpretarea Everett.
Mi-a plãcut Penrose sau unda pilot.
Dar Everett a avut dreptate, se pare.
Multiversul e real.
Ai dreptate, Lyndon. Știu cã greșește.
- Da? - Da.
- Atunci de ce nu... - Nu înțelegi.
Ce nu înțeleg?
Tu îți vrei slujba înapoi.
Vrei sã vorbesc eu cu Forest.
Dar nu îți iese cum ai plãnuit.
Nu e așa?
Nu.
În câteva momente...
o sã te urci pe balustradã.
O sã stai pe partea cealaltã.
Vei sta în echilibru, acolo,
chiar pe marginea barajului.
În vârfurile degetelor pe beton.
Brațele îți vor fi întinse, nu te vei ține.
Poftim?
Dacã stai în echilibru sau cazi
depinde de variațiile cuantice din jur.
- De vânt. - Nu cad.
- De ce naiba aș face asta? - Un act de credințã.
De convingere.
În ce?
Exact cum ai spus tu.
Multiversul.
Dacã crezi în el, știi cã sunt lumi în care cazi
și altele în care nu.
Vei rãmâne conștient doar de lumile în care trãiești.
Și lumile în care trãiesc...
sunt cele în care sunt acceptat înapoi?
Asta e idea.
Deci sã-mi demonstrez convingerea în existența multiversului.
Ca un soi de mers mistic pe cãrbuni încinși.
Da.
M-aș sui acolo dacã nu îmi spuneai?
Dar ți-am spus.
M-ai vãzut cãzând?
Am privit la noi de multe ori, aici.
Nu rãspund niciodatã la întrebare.
De ce?
Dacã îți spun cã nu cazi, îți neagã gestul de convingere.
Un mers mistic pe cãrbuni neîncinși.
Am înțeles.
E un cerc perfect.
O, Doamne.
Cât de elegant! E absolut superb!
Ador chestia asta.
Da, așa e.
Bine. Când o facem? Când mã urc?
- Acum. - Acum?
La naiba!
Mama dracului!
Bine.
Iisuse! Îmi bate inima sã-mi spargã pieptul.
Chiar nu-mi spui dacã cad sau nu?
Nu.
Intensã experiențã!
Îmi place acustica de aici.
Cine era?
Ghici.
Știi, Forest, nu mã deranjeazã cã nu știi pe cine citez,
dar mã deranjeazã cã nici mãcar nu ghicești.
Asemenea decizii luate despre viitorul nostru
de oameni care știu atât de puține despre trecutul nostru.
Nu cumva aici ne cunoaștem trecutul?
Nu.
Nu asta facem.
Sistemul Devs funcționeazã acum.
- Adicã? - Funcționeazã complet, total.
De câteva ore.
Vrei sã-i asculți pe Antoniu și Cleopatra? Sã știi cã poți.
Vrei sã vezi dinozaurii? Nașterea sistemului solar?
Poți s-o faci.
Fãrã distorsiuni, zero.
Funcționeazã perfect.
Ce ai fãcut?
Te-am ignorat.
Te-am ignorat. Te-am ignorat cu toții.
Am urmat principiul lui Lyndon.
Am bazat sistemul pe univers așa cum e, nu pe baza restricțiilor tale obsesive.
Forest.
Cine era Marc Antoniu?
Ghicește.
Îmi aduci și un pahar de apã, te rog?
Sigur.
DU-TE DRACULUI
Cãțea.
Mã omori!
Lily...
Vreau sã stai pe canapea, da?
Numãrai în rusã.
Ești cu cel pe care l-am întâlnit pe pod.
Și cu Sergei.
Ordinele mele...
erau sã-l monitorizez și sã-l apãr dacã pot.
Apoi ordinele mele au fost...
sã te supraveghez...
dar nu sã te și apãr.
Am vãzut ce curaj ai.
Am vãzut cum te-ai luptat...
iar și iar.
Nu am putut sã-l las pe Kenton sã te ucidã.
Asta nu a fost un ordin.
A fost o alegere.
Iar acum e o problemã.
Pentru amândoi.
Ai douã cadavre în apartament.
Ambii sunt cetãțeni americani.
Așa ceva nu se poate ascunde.
Se poate doar nega.
Partea mea va nega.
Iar eu o sã dispar.
Pentru mine, e bine.
Dar nu și pentru tine.
Trebuie sã discutãm ce opțiuni ai.
Poți merge la CIA.
Nu la poliție, nu la FBI. La CIA.
Sunt singurii care pot sã afle ce s-a întâmplat.
Dar vei intra într-o lume a interogatoriilor și a proceselor.
Poate dura ani de zile.
Sau...
pleci acum la aeroport.
Îți iei pașaportul, bani și un telefon.
Urci în primul avion cãtre Hong Kong.
Nu au tratat de extrãdare.
Stai cu mama ta.
Dar nu te mai întorci niciodatã.
Trebuie sã plec.
Îmi pare rãu de ce s-a întâmplat.
Cel mai important acum e sã pricepi cã viața așa cum o știai tu
nu mai existã.
Nu poți sã alegi decât ce urmeazã.
Ce e asta?
O picturã rupestrã dintr-un sistem de peșteri din Franța.
Cât de în trecut suntem?
Cu puțin peste 30.000 de ani în urmã.
Am vorbit cu Stewart când am venit.
L-am vãzut și pe el în tunel.
Cita Shakespeare sau ceva de genul.
Deci de el vorbea.
Știi, noi suntem în peșteri.
Homo sapiens.
Aceeași specie.
Am gãsit fetița asta cu un cãțel.
Drãguț.
Vorbesc serios.
Noi, nu?
Da.
M-am uitat nițel la ea, la viața ei.
A avut cinci copii, a murit dupã 30 de ani.
Știi ce e bizar?
Oamenii, ai noștri,
nu au trãit în peșteri decenii sau secole.
Au trãit așa milenii.
M-am tot uitat.
Unele picturi sunt fãcute la distanțã de cinci milenii.
Cinci mii de ani în același loc,
desenând aceleași reprezentãri.
Cum sã se schimbe atât de puține în atâta amar de timp?
Când eram mic, lumea se schimba la fiecare câțiva ani.
Zilele astea, se schimbã la fiecare câteva luni.
Uneori, chiar la câteva ore.
Totul e atât de accelerat.
Poate se oprește în seara asta.
Poate așa va fi.
Cât mai avem?
Lily e probabil încã acasã.
O sã plece cam în zece minute.
Ce facem?
Ne uitãm la dinozauri.
Pe urmã poți face o glumã și sã spui cã nu sunt ca în Jurassic Park.
O sã ne uitãm la filmãrile tale vechi pe urmã.
Sunã bine.
Este bine.
DU-TE DRACULUI
PAȘAPORT
Hei, cineva vine spre Devs.
E în sistem ca angajat, dar nu are autorizare pentru Devs.
Sistemul o aratã cu cod verde?
Direct de la șef.
Am recepționat. O las.
Nu te cunosc.
Nu ai mai fost aici.
Nu.
Cum te cheamã?
Lily.
Pari o fatã tare drãguțã.
Cred cã ar trebui sã faci cale întoarsã.
Locul ãsta nu îți va face bine.
Nu face bine nimãnui.
Ce e înãuntru?
Totul.
Totul e înãuntru.
Nu cred cã pot face cale întoarsã.
Ei bine...
dacã nu poți, nu poți.
Ãsta e adevãrul.
Pe acolo.
Subtitrare: Retail