Ep. 5. Viaţa reală
Zic şi eu.
Nu prea cred că Harris şi Bakshi ar fi atât de proşti
să pună piciorul în State. Adică, de ce ar risca?
Vor fi rezidenţi permanenţi în Jakarta sau Singapore
sau oriunde dracu au ajuns deja.
Ai să mănânci acele degeţele?
Hei. Sarah.
Ce?
Degeţelele, ai să le... mănânci?
Se numesc cartofi prăjiţi.
Uite, trebuie să spun asta, şefa,
dar cred că ne învârtim în jurul cozii.
Îţi spun că sunt aici.
Ne vor conduce la Colin.
Scuze.
Ai nevoie de o pauză.
Sunt bine.
Plata.
Bine, cred că plecăm.
Înapoi la secţie.
Să ştii, Sarah, nu eşti singură în asta.
Masacrul a afectat tot departamentul.
Trei tipi au fost cu mine la Academie.
Şi eu vreau să-l găsesc pe Colin şi pe cei care au făcut asta.
Câţi au fost?
Mai mult de doi.
Mai puţin de 10.
Haide.
Tot îmi spun să renunţ, dar...
De fiecare dată când închid ochii, sunt înapoi acolo.
În stradă.
Aud împuşcăturile.
E ca şi când se întâmplă iar.
Dar nu se întâmplă.
S-a terminat. E în trecut.
Nu şi pentru mine.
O parte din mine e încă acolo.
Încă zace într-o baltă de sânge.
Aşteptând să-mi vină rândul.
Ce-i asta?
O vacanţă.
Nu sunt pentru treaba cu vacanţa exotică virtuală pe plajă.
Nu? Nu, n-am ştiut asta.
Nu, e doar altă simulare.
- E altă viaţă. - O viaţă?
Ştii cum, când eşti într-un vis,
eşti tot tu,
dar nu este aceeaşi versiune a ta?
Oarecum.
Uite, când eşti într-un vis,
trăieşti la propriu altă viaţă.
Bine? Eşti în altă lume cu alte reguli
decât accepţi în realitate.
Asta este.
E altă viaţă pe care o accepţi ca realitate
exact la fel cum o accepţi pe asta.
Nu doar că vei fi altcineva.
Dar vei fi altcineva.
Şi cine voi fi?
Nu ştiu.
Experienţa fiecărui utilizator este diferită.
Dar va fi cineva
bazat pe propriile tale gânduri şi vise
extras direct din subconştientul tău.
E o vacanţă de la viaţă.
Asta chiar sună bine acum.
Cât durează?
Doar câteva ore la început.
Vezi dacă îţi place.
Bine? Şi dacă nu, o voi trimite înapoi la dezvoltare
cu o etichetă "client dezamăgit."
Cred că mintea şi inima ta au nevoie de o pauză
de la a fi tu.
Eşti prea bună cu mine.
Nu te merit.
Vacanţă frumoasă.
George. George, ce faci, omule?
Trebuie să ne mişcăm.
Haide. Dumnezeule.
Sângerezi, omule. Eşti bine?
Ok.
Nu ştiu. Nu ştiu.
Nu pot gândi limpede.
Eşti bine. Eşti bine.
Ok. Să mergem.
Unde... suntem?
Bine, omule. Uite, ai grijă.
- În regulă, îi dăm drumul. - Ce dracu faci?
- Ce dracu faci... - Nu mişcaţi!
Să mergem.
Pe acolo.
Voi chiar credeţi că sunt prost.
- Da, aşa credem. - Scuze, ce-a fost asta?
- Păi, eu cred. - Da, te-am auzit
de prima dată, boule.
Ce faceţi?
Vreţi să-i luaţi arma?
Trage-o de acolo, ce dracu.
Hei, George. George.
Ce faci, omule?
Credeaţi că veniţi aici... şi mă arestaţi?
Toată asta putea fi...
evitată.
Inutil.
Trebuia să faci ce ţi-am cerut.
Atât.
Dar acum...
Ştii, am...
tăiat cândva degetul cuiva
şi l-am făcut pe colegul lui să-l mănânce în timp ce-l privea.
- Ok, ce? - A fost dezgustător.
Bine. Nu.
Singurul lucru mai rău de atât...
e să-i tai degetul şi să-l oblig să şi-l mănânce
Ok, ce dracu e cu tine?
Vreau să văd dacă ţi-e foame, prietene.
Nu mişcaţi!
Nu mişcaţi. Nu mişcaţi.
George, Colin ne scapă.
Fuge. Haide.
Drace!
Trebuie să plecăm de aici înainte să ajungă poliţia.
Haide, George!
Unde mergem?
Vino!
Du-ne acasă. Viteză maximă.
George, ce faci, omule?
Nu ştiu. Totul e în ceaţă.
Poate ar fi bine să conduci tu.
Cum ai făcut asta?
Ce faci acolo, George, eşti bine?
Nu ştiu.
Încă nu sunt sigur.
Ar trebui să te ocupi de aia.
S-o sun pe Paula?
Cine?
Paula. O ştii pe Paula.
Nu-ţi aminteşti de Paula. De mine îţi aminteşti?
Da, eşti... eşti Chris.
Chr... Chris Ginsburg.
Suntem prieteni...
de mult timp.
Corect, bine, atunci cred...
că poate ai o contuzie, doar...
te ducem acasă, şi pe urmă am s-o sun pe Paula.
E doar o tăietură superficială.
- N-ai nevoie de copci. - Bine.
E posibil să ai o contuzie.
Nu te culca în următoarele 6 ore,
şi stai departe de medicamente şi alcool.
Crezi că poţi face asta?
Sigur.
Vorbesc serios, George.
Te-am auzit.
Ce-ţi face memoria?
Bine, în ceaţă, dar revine.
Cum te numeşti?
George Miller.
CNP?
Care e CNP-ul tău?
Bine, pentru cine lucrezi?
Nu ştiu.
Conduc AvaCom Data Systems.
Este... firma mea.
Am fondat-o... în 2012.
Valoare?
3, 4... miliarde.
Pe aproape.
La urma urmei,
ce mai contează un miliard, două, între prieteni?
George, vrei să rămân?
Nu, mă... simt bine.
Mulţumesc.
Salut, omule.
Deci, poliţia a găsit cadavrele.
Nici urmă de Colin.
- Normal. - Colin...
Te simţi bine?
George?
Uite, o voi chema pe Paula înapoi aici...
Nu, nu, nu, nu e ceva fizic.
Este... mai repede mental.
Simt că parcă aş vrea... să plâng.
Trebuie să mă adun.
Uite, prietene...
ce s-a întâmplat...
nu va fi uşor să treci peste.
Trebuie să dormi.
Nu pot, nu pot...
doctorul a spus că trebuie să stau treaz, următoarele 6 ore
aşa că asta fac.
Stau treaz.
Poate ai nevoie de o vacanţă.
Ce?
Păi, ştii tu... vacanţă.
"pleci în vacanţă fără să pleci de acasă."
Ăsta e motto-ul groaznic pe care încă îl mai foloseşti?
Întrebarea mea este, când voi avea ocazia s-o folosesc?
Bine, ştiu că este un prototip, dar mi-ar prinde bine şi mie o vacanţă.
Asta nu va merge la tine.
Fiecare cască are setată individual...
o hartă de neuroni unică proiectată
pentru cortexul prefrontal.
Tot ce ai vedea este o lumină albă.
- Am mai spus asta înainte. - Da.
- Discursul tău pentru vânzare. - Hei.
Mulţumesc, Chris.
Apreciez ce ai făcut astăzi.
S-a făcut, şefu.
Să spunem că ai dreptate, n-au plecat niciodată.
4 din cei mai căutaţi oameni
din emisfera nordică.
Chiar crezi că vor risca să rămână pe aici?
Nici măcar Colin n-a mai fost văzut în Chicago de când...
Mâncarea asta ţi se pare bună?
Ce?
Da. Acelaşi rahat de fiecare dată
Pare... plafonat.
Şi parcă brusc nu mai are gust.
Stai, mă asculţi şi pe mine?
Scuze.
Parcă sunt încă în altă parte.
Vorbeşti de o vacanţă?
Trebuie să fi fost deosebit.
Nu te-am văzut niciodată atât de distrasă.
A fost diferit.
Mănânci degeţelele alea?
Bine, cartofi prăjiţi.
Diferit cum?
Ca... un vis coerent.
Stabil. Raţional.
Cu cât stăteam mai mult acolo, cu atât mai familiar devenea.
Mi-am amintit. Mi-am amintit de viaţa mea de acolo.
Asta a fost partea minunată, ca şi...
îmi aminteam viaţa mea reală pentru prima dată.
"O vacanţă de la viaţă."
O să facă o avere.
Şi Katie primeşte ceva din profit sau?
Drace, blestemat să fiu.
- Ce? - Ai avut dreptate
N-au plecat niciodată din Chicago.
Proştii au fost văzuţi de o cameră de supraveghere de la FBI.
Se pare că se pregătesc de o întâlnire.
Da, pentru diseară.
Ce bine. Ce bine.
Ştiu exact şi unde.
Ce?
Doar că... e atât de simplu.
Doar ce ne cad în poală.
La naiba, eu nu mă plâng.
Vino, Sarah, vino.
Bine.
Ştiu locul ăsta.
Întârzie.
Cum de întârzie, niciodată nu întârzie.
Taci şi aşteaptă. Va fi aici.
Bine, avem multe de discutat...
- înainte de următoarea treabă... - Următoarea treabă?
Despre ce dracu vorbeşti?
Oamenii pe care îi reprezint ar vrea să facă
o declaraţie şi mai îndrăzneaţă de data asta.
Ceva care va garanta că va zgâlţâi fundamentul politic
al întregului oraş.
La ce te gândeşti?
Să dăm foc la Primărie?
Să bombardăm Primăria.
Drace. Vorbeşti serios?
Sun pentru întăriri.
Ar trebui să discutăm înăuntru.
Vă rog?
Nu am semnal.
Stai cu ochii pe el. Mă întorc imediat.
D-le Miller?
George, hei.
Cineva să sune 911!
Sunt... mă simt bine.
Am nevoie de nişte apă.
Respiră, prietene, respiră.
Uite, ar trebui să anulăm.
Nu anulezi cu cei de la Justiţie.
Bine, am putea spune că a suferit un infarct sau...
pentru că asta nu va arăta suspect.
Ok, mă simt bine.
A fost puţin înceţoşat.
Haide.
D-le Miller, unde ai fost în noaptea de 23?
Eram acasă, mă uitam la TV.
Şi la ce te uitai?
Nimic anume.
Navigam.
Bine, am dori să vedem jurnalul de la DVR
pentru a confirma asta.
- Pariez că aţi vrea, dar nu. - Tribunalul federal
e la doar 20 minute de aici
dacă ne trebuie vreo aprobare...
Să trecem la întrebarea care contează.
D-le Miller, de ce alergaţi prin oraş
ca un fel de Bruce Wayne?
Ce?
Am crezut că era o întâlnire serioasă.
În ultimele 3 luni,
clientul tău a fost într-o misiune justiţiară,
care a pus în pericol cetăţenii în numeroase ocazii,
împuşcăturile din zona depozitelor
fiind cele mai recente.
Cu care clientul meu nu are niciun amestec.
D-l Miller se recuperează
după ce moartea soţiei sale a devenit virală...
În timp de Ministerul de Justiţie
stătea degeaba.
Vă pot asigura că mobilizăm
toate resursele într-un efort de a găsi aceste animale...
Poate ar trebui să vă concentraţi să găsiţi criminalii
în loc să hartuiţi victimele.
- D-le Miller! - George.
Cred că e destul de clar că ai suferit o contuzie severă,
mai severă decât am realizat înainte,
şi care îţi afectează centrii de memorie.
Se vor vindeca?
Sunt situaţii în care traumele severe de la cap
au avut ca rezultat amnezia permanentă.
În multe cazuri, ca acesta,
lipsa memoriei cognitive e temporară.
Nu cred... că vreau să-mi amintesc tot.
Nici eu.
Doar că, nu-mi amintesc de ea.
Deloc. De soţia mea.
Doar... frânturi dintr-un film.
Nu ştiu cum dacă te loveşti la cap...
o poate şterge complet din memoria mea.
Păi, are mai puţină legătură cu rana
decât cu subconştientul care vrea să te protejeze
de o amintire profund traumatică.
De ce nu sunt poze cu ea?
Cu noi? Împreună?
De la nuntă, pentru Dumnezeu?
Păi, tu... ai pus să fie strânse
după ce a fost omorâtă.
Ştii, poate... că mai am o...
poză cu Katie pe aici pe undeva.
Katie?
Ăsta e numele ei?
- Da... - Pot s-o văd?
Poftim.
Sunt două.
Există o teorie...
că ceea ce numim deja-vu
este de fapt o întârziere în timp real a informaţiei
de la una din emisferele cerebrale la cealaltă.
Acea întârziere este de câteva milisecunde,
dar când este recepţionată în cea de-a doua emisferă,
se creează o mică rezonanţă în percepţie.
Acum, acea rezonanţă este interpretată greşit
de cortexul cerebral ca fiind memorie,
iar mintea crede că evenimentele normale
au fost trăite de două ori.
Da, dar asta nu e deja-vu.
E ca şi când amintirea a fost acolo de mult timp.
Bine, sunt amintiri,
dar sunt amintiri ale unor evenimente simulate,
evenimente din realitatea ta virtuală.
Cred că mintea ta are probleme
în procesarea acestor evenimente simulate,
şi creează o rezonanţă în cortexul tău cerebral,
exact ca un deja-vu.
Îţi spun că se simte mai real de atât.
Tot am aceste flash-uri din acea viaţă, şi...
Jur, pare în regulă.
Pare adevărat.
Dar nu este. Crede-mă.
Tu nu eşti o superpoliţistă lesbiană din viitor
cu o maşină zburătoare.
Asta e real.
Iar eu îţi spun să nu laşi o iluzie digitală
să-ţi slăbească contactul cu realitatea.
Altfel, vei apuca pe un drum
- pe care nu vrei. - Nu ştiu.
Ceva nu e în regulă.
Tot simt că...
e mai mult de atât, e mai adânc, Paula.
Isus Cristoase, George, ascultă-te.
Opinia mea profesională este că
aceste experienţe virtuale interferează
cu recuperarea ta.
Poţi suferi daune permanente, chiar distrugerea serioasă a creierului.
Înţelegi asta?
Ok.
M-ai convins. Ai câştigat.
Gata cu Realitatea virtuală.
Promiţi?
Promit.
Bine.
Paula, mulţumesc.
Ne vedem mâine, bine?
Bine ai revenit.
- Hei. - Hei.
Ne-ai speriat puţin.
Ce s-a întâmplat?
Am câştigat.
Bakshi şi Harris sunt în arestul central chiar acum,
aşteptând procesul pentru uciderea celor 15 poliţişti.
Cum?
Păi, după ce ai decis să faci pe superpoliţista,
am chemat întăriri.
I-au prins pe Bakshi şi Harris înainte să ajungă pe orbită.
Şi Colin?
E la 3 nivele de securitate mai jos.
Da, prietenul tău l-a băgat în comă.
Nimeni nu se ia de partenerul meu.
Chiar m-am întors?
Chiar sunt aici?
Da, eşti aici, draga mea.
Hei.
Totul o să fie bine.
E ca un vis.
Pariez că n-ai avut parte de aşa ceva în vacanţă.
Nu, clar că nu.
Dar te cunosc.
Ai făcut sex, nu?
Haide.
Nu e trişat. Poţi să-mi spui.
Nu. N-a fost sex.
Serios?
Fără sex într-o vacanţă de neuitat
care a fost "atât de reală"?
- Nu. - Ce plictiseală.
Eram bărbat.
Şi mai interesant.
Gay? Hetero? Bi? Trans?
Hetero.
Până şi în propriile fantezii, îţi plac doar fetele.
Şi nu era nici măcar o femeie
care să-ţi capteze cât de cât atenţia
în toată vacanţa?
Nici măcar una?
Hei.
Ce este?
Eram văduv.
Soţia mea a fost ucisă.
Şi eram distrus.
Şi făceam tot ce puteam să-i găsesc criminalul.
O poveste despre suferinţă şi răzbunare.
Îmi place.
Şi l-ai găsit pe criminalul soţiei?
Nu. A scăpat.
E încă real pentru tine, nu?
E greu de uitat.
Mai ales când mă uit la tine.
De ce când te uiţi la mine?
Pentru că îmi aminteşte de cealaltă Katie.
Soţia ucisă.
Ai numit-o Katie?
N-am numit nimic. Aşa era.
Se numea Katie, şi arăta exact ca tine.
Asta e ciudat.
Bine, asta tot încerc să-ţi spun.
Tu eşti ea, şi ea e tu, iar...
mai sunt toate celelalte lucruri comune
cum e... Colin, e în ambele lumi,
şi există un program de realitate virtuală în ambele lumi...
Te rog să încetezi să mai spui ambele lumi. E o singură lume, Sarah.
Pentru mine, sunt două.
Singura diferenţă e ca atunci când sunt aici,
îmi amintesc tot ce s-a întâmplat,
iar când sunt acolo, totul e în ceaţă şi confuz.
Bine, şi asta nu-ţi spune nimic?
Asta e realitatea.
De asta îţi aminteşti tot.
Are sens, dar...
- Dar? - Dar e totul prea perfect.
- Ce anume? - Viaţa mea de aici.
Uite, gândeşte-te la asta.
Nu crezi că pare ca o fantezie antică masculină?
Cum spuneau ei la science-fiction?
Aveam la propriu o maşină zburătoare.
Sunt o lesbiană cu o soţie superbă
care vrea să facă sex tot timpul.
Adică, nu vezi cât de perfect e tot?
Nu pare să fie fantezia altcuiva?
Ce am făcut să merit aşa o viaţă?
- Nu mă meriţi. - Ba da.
Stai, ce?
Exact asta ai spus acum câteva zile,
chiar înainte să începi programul.
- Am crezut că glumeai. - Glumeam.
Bine, poate că nu şi subconştientul tău.
Ce naiba vrea să însemne asta?
Programul e destinat să genereze un scenariu
bazat pe dorinţele ascunse şi pe visele
din subconştientul utilizatorului
pentru a crea o viaţă complet nouă.
Ai fost copleşită de vina masacrului
mai mult de un an,
iar ultimul lucru pe care l-ai spus înainte să începi programul
a fost că soţia ta e prea bună pentru tine.
Sarah, nu vezi?
Programul a creat o lume în care eu am murit iar tu...
eşti măcinată de vină pentru că asta crede el
că vrei în adâncul tău.
Uite ce vom face.
Mâine, mergem la clinică,
şi vom şterge orice urmă de program
din implanturile tale...
şi dacă trebuie, le vom scoate afară
şi-ţi vom pune altele.
Nu ştiu ce să zic.
Va trebui să ai încredere în mine.
Ai încredere în mine?
Da.
Am... da, am încredere în tine.
Bine aţi revenit, D-le Miller.
- Ca de obicei? - Ce?
Vreţi să mâncaţi ca de obicei?
Ce serviţi de regulă?
Am fost aici înainte.
Deja ştii asta.
Ce se întâmplă aici?
Tipul ăsta se ia de tine?
Te iei de prietenul meu, Vic?
Nu... puţin.
Isus Cristoase.
Două meniuri Războiul Rece, bine?
- S-a făcut. - Am veşti.
Malia îmi spune că federalii n-au suficiente dovezi
să formuleze acuzaţii.
Aşa că sunt veşti bune pe frontul ăsta.
Da. Asta e bine.
Eşti gata pentru veştile rele?
Colin a plecat din ţară. A dispărut.
Probabil este, nu ştiu... în Jakarta sau...
Jakarta sau... Singapore.
Aşa cred.
Ai scuipat în el?
Poftă bună.
Bună ziua, aş vrea să comand meniul nr. 3.
Scuză-mă.
Sunt cartofi prăjiţi... nu degeţele.
Despre ce naiba vorbeşti?
Am mai fost aici.
Da, ai mai fost. Venim aici tot timpul.
Îmi amintesc... îmi amintesc tot.
Hei, George. George.
Ştiu ce se întâmplă.
Unde te duci, George?
George?
De unde ştiam că vei sta chiar acolo
aşteptând să mă întorc acasă?
A sunat Chris.
E îngrijorat pentru tine.
Cred că este.
Asta e bine.
Nu mai trebuie să-ţi faci griji pentru mine.
Nici tu, adică.
Ce trebuie să însemne asta?
Nimic.
Vând firma, bine?
Ce? Cui?
Nu contează. Oricui.
Putem vinde toate activele,
şi dăm banii la fundaţii.
Chiar nu-mi pasă.
Eşti nebun?
Totul depinde ce înţelegi prin nebun.
Ok.
Unde e?
Ce să fie?
Ştii ce. Unde e?
Am crezut că nu mai faci asta.
Bine, m-am răzgândit.
De ce nu ne aşezăm să vorbim despre asta?
Nu, nu eşti terapeutul meu, ai uitat?
Nu. Sunt prietena ta.
N-am nevoie de o prietenă, Paula.
Am nevoie de cască.
De ce?
Pentru că e cea mai simplă cale să ies din această lume
şi să mă întorc la viaţa reală.
Uite, vacanţa s-a terminat, Paula.
Trebuie doar să mă întorc în lumea reală...
Asta e lumea reală, George.
Nu-mi vine să cred că stau aici
şi mă cert cu o iluzie.
Spune-mi unde e casca să mă pot întoarce acasă, te rog.
Vrei să te întorci acasă? La soţia ta?
În singurul loc din lume
- în care Katie mai trăieşte? - Unde e casca mea?
Cortexul tău cerebral va fi avariat permanent.
E posibil să nu te mai trezeşti.
Asta e bine. Ştii de ce?
Se pare că am o viaţă destul de bună acolo.
Puţin prea bună, nu-i aşa, George?
Puţin prea perfectă?
E amuzant.
Am spus exact aceleaşi cuvinte lui Katie,
dar ea era adevărata Katie.
Dacă e atât de reală, de ce ai nevoie
de o cască să ajungi la ea?
De ce nu pocneşti din călcâie sau altceva?
Nu ştiu.
Poate e ceva defect cu simularea.
Katie a spus că încă nu era gata pentru piaţă,
dar tot ce ştiu este că dacă pun această cască aici...
şi când mă trezesc, sunt în lumea reală
Păi, aşa scapi din lumea reală, George.
Eşti o simulare.
Nu te mai întorci niciodată, nu?
Măcar recunoaşte că odată ce apeşi pe acel buton,
nu te mai întorci niciodată.
Ai perfectă dreptate.
Atunci înainte de a face ceva ce amândoi ştim
că va fi definitiv, trebuie să mă asculţi
pentru ultima dată, de dragul vremurilor de altă dată.
Tu şi cu mine...
avem un istoric în această lume.
Am avut o aventură când Katie a dispărut.
Vroiam să-i punem capăt, asta ne tot spuneam.
Cred că am vorbit destul de serios.
Ţi-ai iubit soţia,
iar eu nu vroiam să fiu cealaltă femeie.
Dar înainte să avem şansa să acţionăm
plecând de la acea fărâmă de curaj,
katie a dispărut.
Colin sau oricare e numele lui,
a vrut programul dezvoltat de tine pentru NSA.
Program...
Cel mai puternic program de decriptare dezvoltat vreodată.
Iar Colin ştia că dacă pune mâna pe el,
putea face aproape orice.
Putea pirata întreaga comunitate de informaţii din Statele Unite.
Poate chiar să pune mâna pe codurile de lansare a rachetelor nucleare.
Ai înţeles care era miza, şi n-ai vrut să-l aibe.
I-ai oferit câteva miliarde s-o elibereze pe Katie.
Dar n-a vrut banii.
A vrut să-ţi arate că nu poate fi cumpărat.
Atunci ai început să dezvolţi casca.
Nu, nu...
Atunci ai început să vorbeşti despre faptul că aveai nevoie de o vacanţă.
Nu, nu, nu, nu, asta nu e real.
- Nu. - Asta nu e real.
Gândeşte-te la asta un moment. Serios, gândeşte-te la asta.
Eşti o iluzie. Eşti o iluzie.
Ok, una din aceste lumi este o fantezie
extrasă din mintea ta. Ce e mai probabil, George?
O fantezie în care suferi
pentru că soţia ta a fost omorâtă cu brutalitate,
sau o fantezie în care eşti fericit şi totul e perfect
pentru că soţia ta încă mai trăieşte?
Asta nu este... nu este corect.
Asta... nu e adevărată.
Ok, bine, e alegerea ta.
Nu te voi opri.
Pune chestia aia,
şi poţi ajunge într-o comă permanentă.
Măcar nu vei avea sex cu lesbiene
într-un paradis sci-fi.
Sau poţi rămâne aici cu mine,
şi putem înfrunta împreună suferinţa şi durerea
din lumea reală.
Nu, n-am cum să vând asta, nu?
Poate de asta am făcut medicină, şi nu marketing.
Eu... nu... merit acea viaţă.
N-am meritat-o niciodată.
Niciunul din noi.
Asta merităm, să trăim aici.
Pedepsiţi pentru păcatele noastre.
Sarah!
Sarah?
Sarah.
Sarah!
Sarah, sunt aici, iubito.
Sunt chiar aici, ca să te poţi întoarce la mine, bine?
Sarah, sunt chiar aici.
Sunt chiar aici, iubito.
Să nu îndrăzneşti să mă părăseşti.
Circuitele ei neurale s-au stins.
Îmi pare rău. Nu mai putem face nimic.
De ce a ales acea viaţă?
A vrut să fie pedepsită.
Pentru păcatele ei.
Reale sau imaginare.
Să supravieţuieşti.
Să fi fericită.
Să fi fericit nu e un păcat.
Toţi suntem păcătoşi.
Şi toţi credem că trebuie să fim pedepsiţi.
Chiar dacă păcatele noastre nu există.
corvin.predoiu Subtitrări-noi Team
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania