Vreau să-ţi susţii mărturia anterioară.
Vrei pe cineva care să mintă pentru tine în tribunal?
Găseşte pe altcineva.
Nu pe mine. D-le judecător.
Lucrez pentru biserica catolică.
Deci eşti preot?
Evaluator.
Eu şi Ben suntem angajaţi de biserică
ca să investigăm fenomene inexplicabile.
Biserica are vreo 500,000 de restanţe
la cereri de exorcizare şi verificări de miracole.
Nu ştiam că există o astfel de meserie.
O spaimă nocturnă?
O siluetă în umbră a fost în visul meu.
Îşi spunea George.
Îl cunoşti pe acest Townsend?
L-am văzut. Sub alte înfăţişări.
E un psihopat care se simte mai puţin singur
când îi convinge pe alţii să facă ce face el.
Nu-ţi aminteşti?
Julia, târfuliţa plângăcioasă.
Am primit următoarea sarcină.
Şi nu e o posedare.
- Ce e? - Un miracol.
Participă şi ea?
Aş putea să arunc o privire.
Binecuvântată eşti tu între femei.
Binecuvântat este rodul pântecelui tău.
Sfântă Marie, Maica lui Dumnezeu, roagă-te pentru noi păcătoşii,
acum şi în ceasul morţii noastre.
Binecuvântat este rodul pântecelui tău, Iisus.
Sfântă Marie, Maica lui Dumnezeu, roagă-te pentru noi păcătoşii,
acum şi în ceasul morţii noastre.
Amin.
Binecuvântată eşti tu între femei
şi binecuvântat este rodul pântecelui tău, Iisus.
- Ştii ce îmi place la sex? - Sfântă Marie...
Acel moment când vezi în privirea ei că te doreşte.
Roagă-te pentru noi, păcătoşii...
- Kristen te doreşte. - Acum, şi în ceasul morţii noastre. Amin.
- Şi când te muşcă... Doamne! - Sfântă Marie...
Şi ţipă ca nebuna. Să nu-mi spui că asta vine din Rai.
Nu ţipă ca o sfântă, ţipă ca un demon, ce naiba!
Îmi pare rău. Ţi-am distras atenţia?
De ce nu inventezi tu o rugăciune?
De ce repeţi aceeaşi tâmpenie la nesfârşit?
Sfântă Marie, cea plină de har...
Cine e la prima bază?
... Domnul e cu tine. Binecuvântat...
Cine e la prima bază?
Aşa îl cheamă.
Pe cine?
Da.
Atunci, cine e la prima bază?
Da.
Haide, spune-mi.
Asta e.
Asta e cine?
Da.
Cum procedăm la un miracol?
Noi investigăm dovezile medicale,
iar tu, în calitate de consilier psihologic şi medical...
Sunt consilier medical?
Nu fi flatată. Eu sunt consilierul tehnic.
Tu ai patru ani de pregătire universitară, deci ai câştigat.
- Şi lucrezi ieftin. - Ce flatant.
Tu îţi exprimi părerea, chit dacă dovada
ne depăşeşte sau nu înţelegerea ştiinţifică.
Ea e?
Da. Naomi Clark, 18 ani.
Stop cardiac în timpul unui meci de fotbal.
- Când s-a întâmplat? - Acum trei săptămâni. Ea...
Nu, nu!
Nu!
Doamne...
Cât a fost moartă?
Aproape trei ore.
Doamne!
Încep să înregistrez. Prima incizie, la 20:36.
Pacienta era o afro-americană de 18 ani, fără antecedente medicale.
Prima incizie se face la linia maxilarului. Nu există...
Nu e un miracol. Aş vrea să fie, am evita un proces.
Dar nu înţeleg.
Spitalul tău a declarat-o moartă pe Naomi la 17:33.
177 de minute mai târziu, s-a ridicat în morgă.
Ştiu că treaba voastră e să dovediţi că e un miracol...
- De fapt, nu. - Am consimţit
să las arhiepiscopia să-mi pună câteva întrebări,
dar medicina are anumite limite.
Nu e atotştiutoare, iar noi nu suntem Dumnezeu.
Fiziologiile diferă de la om la om. Tinerii îşi revin mai repede.
Deci Naomi şi-a revenit fiindcă era tânără?
Nu. Spun că pacienta suferea de hiperinflaţie pulmonară,
iar asta a creat impresia că e nereceptivă.
Ce e hiperinflaţia?
O situaţie în care plămânii nu au elasticitate.
Surplusul de aer de la resuscitare rămâne în plămâni
şi împiedică pacientul să respire.
Deci pacienta avea COPD.
- Lucrezi pentru biserică? - Da.
E consilierul nostru psihologic.
Ascultă, a fost o situaţie de urgenţă.
Pacienta suferise un stop cardiac, iar primii prezenţi nu aveau experienţă.
S-au grăbit s-o resusciteze şi nu şi-au dat seama
că alveolele ei sunt atât de inelastice.
Prostii!
- Deci nu e hiperinflaţie? - Nu.
Încearcă să dea vina pe noi ca să scape de malpraxis.
Zice că v-aţi grăbit şi aţi continuat resuscitarea.
Fiindcă era pe moarte. Am adus pacienta la uşă.
Echipa de intervenţii a preluat-o.
- Ce crezi că s-a întâmplat? - Nu vrei să ştii părerea mea.
Ba da, vreau.
Nu sunt o persoană religioasă. Nu cred în treburile alea,
dar hai să fim serioşi. Fata era moartă de trei ore. Am văzut-o moartă.
Lividitatea se instalează după o oră, creierul moare după 90 de minute.
- Crezi că a fost un miracol? - Nu ştiu.
Nu-mi place cuvântul ăsta, dar... Ceva s-a întâmplat.
Spune-i miracol, spune-i ciudăţenie,
dar ceva s-a întâmplat.
Sunt camere de înregistrat în sala de operaţii?
De ce?
Ca să vedem ce acţiuni de salvare a acordat spitalul.
La Traumatologie adică.
Da, sunt camere, dar înregistrările sunt şterse după o săptămână.
- Ce părere ai? - Nu mi se pare imposibil.
S-a mai întâmplat. Pacienţi care au înviat după ce au fost declaraţi morţi.
Dar după trei ore? E prea extrem.
Ai lucrat vreodată la un caz de malpraxis pentru procuratură?
Da, o dată. De ce?
Înregistrările nu sunt considerate probe?
Darryl.
Kristen Bouchard! Credeam că ai fost concediată.
Aşa e. Dar nu pot sta departe de tine. Ce mănânci?
Mâncare. Ce cauţi aici?
Am auzit că te ocupi de procesul de malpraxis de la spitalul Harbor.
Am nevoie de înregistrările de la spital din acea noapte.
De ce aş face-o?
Fiindcă îţi pot furniza informaţii de la apărarea spitalului.
Kristen. Bună!
- Lewis. - Mă grăbesc să ajung la tribunal.
- Putem vorbi? - Desigur.
Vorbim, Darryl.
- Soţul tău e tot plecat? - Da. Revine în câteva săptămâni.
Te tentează să te întorci pentru un stagiu scurt?
- Vrei să mă întorc aici? - Da.
Nu e momentul potrivit să caut pe altcineva.
Ai putea continua cazurile pe care le-ai început deja.
Singura problemă, Lewis,
e că am nevoie de mai multă siguranţă decât oferă slujba asta.
Şi ai siguranţa asta la noua ta slujbă?
Da.
Bine.
Ce fel de siguranţă cauţi?
Am primit apelul. O ai?
Ai luat înregistrarea de la un avocat?
Avocatul acuzării.
Bine.
Începe numărătoarea. Unu, doi,
trei, patru, cinci, şase...
Grăbesc resuscitarea?
Nu pare. Lucrează ca la carte.
Presiunea sanguină e în scădere.
Tot nu are puls.
Ce e aia?
Nu ştiu. O supratensiune?
Pulsul.
Ciudat.
Ce?
Aceste supratensiuni... Stai aşa.
...11, 12...
- Ai văzut? - Ce?
Mai fă-o o dată.
Ce e asta?
Nu înţeleg.
E trucată.
- Cum adică? - N-a mai văzut nimeni asta?
Un avocat, dar n-a pomenit nimic.
Era să ne scape şi nouă. A fost doar o licărire.
E un card digital care a mai fost folosit.
Ne uităm la un artefact dintr-o înregistrare anterioară.
- Poţi să-i dai de cap? - Da, asta am să fac.
Ţi se pare prea bizar?
Mereu vezi îngeri pe casetele tale?
Ben are dreptate, probabil.
E doar un artefact al unei înregistrări digitale.
- Pot să te întreb ceva? - Sigur.
- Deci... crezi în miracole? - Da.
- Mă crezi nebun? - Nu.
Dar vreau să înţeleg.
Tu crezi că prin rugăciune asiduă, Dumnezeu îţi va oferi miracole?
Nu, nu aşa stă treaba.
Dumnezeu are planuri... în interiorul planurilor.
Şi nouă ne sunt inaccesibile.
Fiica mea cea mică, Laura,
s-a născut cu un defect cardiac la valva mitrală.
E o boală genetică.
E soarta. Muşchiul s-a dezvoltat greşit.
Sunt 50% şanse să moară până împlineşte 20 de ani.
Poate muri în orice clipă.
În mers, când aleargă, când doarme.
Doamne! Îmi pare rău.
E în ordine.
Doctorul vrea s-o consulte peste trei săptămâni,
fiindcă e posibil ca valva să se dezvolte de la sine sau să regreseze.
Şi peste trei săptămâni vom vedea care variantă e.
Chiar e ciudat.
Viitorul e decis printr-un drum la spital.
E o aruncătură de monedă.
Cap, valva se dezvoltă.
Pajură, regresează, iar ea...
Va muri înainte să termine facultatea.
Dacă aş crede că rugăciunea
ar avea vreo influenţă, cât de mică,
aş fi în genunchi seară de seară.
N-aş mai ieşi. M-aş ruga atât de mult,
că aş face de ruşine sfinţii.
Dar nu aşa stau lucrurile, nu?
Milioane de oameni religioşi se roagă,
dar tot mor de cancer sau în accidente de maşină.
Şi sunt ticăloşi care apucă 90 de ani.
Nu înţeleg rostul rugăciunii, dacă nu ajută.
Nu ştiu...
Dar mă voi ruga pentru fiica ta.
O să mă rog pentru Laura.
Se simte bine?
Nemaipomenit. Mă face să râd.
Nu înţeleg cum ar putea Dumnezeu să aleagă învingători şi pierzători.
Nu face asta.
Dar dacă există miracole, unii oameni au parte de ele,
iar alţii nu. Corect?
Nu asta e problema cu miracolele?
Nu că au loc, ci că unii au parte de ele, iar alţii nu.
Vrei să laşi baltă evaluarea asta?
Te-aş înţelege.
Nu, nu vreau.
Vreau să fac asta.
Dar...
Procuratura m-a rugat să revin.
Îmi oferă un contract pe doi ani.
Şi vrei să te întorci?
Nu pot refuza banii.
Când trebuie să dai răspuns?
Mâine.
Bine.
Să văd ce pot face.
Ce s-a întâmplat?
Laura!
Laura, te simţi bine?
Mamă, e bine? Vrei apă?
Te simţi bine?
- Da. - Iar te lovea învăţătoarea?
Pot dormi cu tine, mamă? E ud.
- Nu eu am udat patul, mamă. - E în ordine.
E în regulă, culcă-te.
Un bărbat l-a udat.
Ce bărbat?
Era înfricoşător.
Avea dinţi mari şi ochi roşii, ca un demon.
Şi nu mă puteam mişca.
Avea un cuţit cu care îmi tăia degetele.
Asta nu înţeleg.
Fiica mea vede aceleaşi lucruri ca mine în coşmarurile ei.
Şi nu i-ai povestit niciodată coşmarurile tale?
Nu. N-aş face-o.
- Kurt. - Îmi pare rău.
Obişnuinţa.
Cât de mult se aseamănă coşmarurile?
Ambele au o creatură demonică.
Cu un cuţit. Ne taie degetele.
E o descriere generică.
Ar putea cumva fi o reacţie la aceeaşi imagine?
Un panou pe care l-aţi văzut amândouă, sau un desen?
Nu, din câte ştiu eu.
Mai ai slujba aia nouă, cu posedarea demonică?
Nu. Adică, da,
dar acum ne concentrăm pe miracole.
- Studiezi miracolele? - Ciudăţenii medicale.
Sunt fascinat.
Ba nu, mă subestimezi.
Am făcut un tur cultural în Bali.
Culturile alternative folosesc deseori
imagini spirituale în activitatea lor psihologică.
Are un efect placebo bun.
Trebuie să plec.
Kristen, am luat măsuri suplimentare de securitate.
Nu iau notiţe.
Cred că ar trebui să ne vedem iar săptămânal.
Lasă-mă să mă gândesc.
Ce părere ai, monsenior?
Vrea contract pe doi ani?
A primit o ofertă asemănătoare de la vechiul ei loc de muncă.
Şi nu vrem s-o pierdem.
Cum decurge evaluarea de la spitalul Harbor?
Miracolul?
Asta rămâne de văzut.
- Îl cunoşti pe părintele Augustus? - Da.
Nu cred că Dumnezeu foloseşte un alcoolic pentru miracolele Lui.
L-a folosit pe Moise.
Ce-ţi place să te contrazici...
I se spune "preotul-miracol" acum.
- Deci vrei să înceteze? - Nu...
Vreau o evaluare corectă.
Dar nici nu vreau ca biserica să se facă de râs.
Kristin ne oferă evaluări corecte.
Şi nu cere mult.
Bine, bine.
Îţi fac rost de bani.
Vorbeşte cu Augustus.
Asigură-te că nu ne face de râs.
De unde ai asta?
Dintr-o sursă anonimă. Ce e aia?
Habar n-am.
- Înregistraţi peste vechile imagini? - Nu.
Ce e asta?
Nu ştiu. O fantomă. Un înger?
Tu ce vrei să fie?
- Ce-i? - Nimic.
Nu a părut aşa. Ce e?
Ştiu cine e.
Bernadette May.
Cine e?
O suplinitoare internată cu 3 zile mai devreme din cauza unei migrene.
- Deci e vorba de o înregistrare suprapusă. - Nu.
Nu pricep.
Probabil nu e nimic.
Atunci, ce e?
Bernadette May a murit cu o oră înaintea lui Naomi.
- De la un anevrism cerebral. - Nu pricep.
Persoana pe care am văzut-o pe înregistrare, cea care plutea,
a murit?
Începe să semene a poveste cu fantome.
Ascultaţi.
Voi verifica înregistrarea ca să mă asigur că nu a fost trucată.
De ce ar truca-o cineva?
Există aşa-zisele clipuri Deepfake, bine?
Poţi manipula pixelii şi îi poţi să arate ce vrei tu, bine?
Mă poţi transforma într-o capră, mă poţi face să zbor, etc.
Crezi că e un deepfake?
Nu ştiu. Cercetez.
E supărat pe mine?
E supărat pe misterele nerezolvate.
Preot-miracol, binecuvântează-mă.
Vindecă-mă, părinte.
- Credinţa ta te-a vindecat. - Binecuvântează-mă, părinte.
Încredeţi-vă în Dumnezeu.
David!
- Ce faci? - Salut, părinte.
Ea e Kristen. Kristen, părintele Augustus.
Îmi pare bine.
Cercetăm situaţia lui Naomi Clark.
Situaţie? Aşa vrea să-i spună biserica?
- Tu cum i-ai spune? - Intervenţie divină.
Jim...
Duhneşti a băutură.
Poate că ai auzit, David.
Dumnezeu îi foloseşte deopotrivă pe păcătoşi şi pe cei drepţi.
- Asta a fost? Dumnezeu te-a folosit? - Nu ştiu.
Am simţit.
De la pielea ei.
Ceva.
Scuze.
Eu nu am viziuni, ca tine.
Dumnezeu nu m-a plăcut niciodată.
Vorbesc mereu cu el, în fiecare seară.
E cel mai tăcut coleg de cameră din lume.
- Ce i-ai şoptit lui Naomi? - O rugăciune pentru morţi.
Nu. Nu. Ai ţinut-o de mână şi i-ai şoptit ceva în ureche.
"Nu pleca, rămâi.
Te rog, Doamne, las-o să rămână."
Ştiu, nu e cine ştie ce rugăciune.
Tocmai îi dădusem ultima împărtăşanie altei femei, de la etaj.
Murise de anevrism cerebral.
Bernadette May?
Da. M-a prins de mână şi s-a uitat la mine.
Ştia că e pe moarte,
dar avea chipul împăcat,
de parcă văzuse ce urmează.
Aveam mâna încălzită de ea când m-am dus la morgă.
De aia am ţinut-o pe Naomi.
N-am vrut să plece.
Ea a simţit ceva.
Ştiu precis că a simţit.
Deci... Ai viziuni?
În urmă cu câţiva ani am văzut... lucruri.
A fost ca un vis.
Dar a fost acum mult timp,
eram foarte stresat
şi prietena mea murise recent.
- Julia? - Da.
Mi-a oferit speranţă când aveam nevoie.
- N-ai mai avut viziuni de atunci? - Nu.
Ce e aia?
Nu ştiu. Încerc să văd dacă e trucata.
E pentru preotul tău?
- E pentru slujba mea. - Slujba ta, pentru preotul tău.
De unde e asta?
De la o cameră de supraveghere de la spital.
Tata întreabă dacă vii pentru rugăciuni.
Da, ştiu, dar nu te poţi supăra pe el că încearcă.
Asta-i tot?
Da. Şase cadre.
Nu ştiu ce să zic.
Are legătură cu pixelii.
Dacă e un trucaj, e unul reuşit.
- Cine vrea să fie ea? - O femeie moartă.
Da, ştiu. A murit cu o oră mai devreme.
Lewis.
Am cele două cazuri remarcabile pe care ţi le-am promis.
- Grozav. - Poftim.
Şi îţi mulţumesc pentru oferta contractuală,
dar zic pas. Slujba nouă este...
Nu e nevoie să-mi mulţumeşti.
De fapt, s-a ivit o oportunitate peste noapte.
Alt psiholog criminalist, unul pe care l-ai întâlnit la tribunal.
De fapt, vreau să-l pui la curent cu cele două cazuri la care lucrai.
Leland!
Mă bucur să te revăd.
Lewis, ăsta e un psihopat.
- Fii serioasă. - Sunt.
I-a furnizat informaţii criminalului în serie LeRoux
şi l-a încurajat să ucidă.
Deja mi-a spus că contul lui a fost spart.
- Minte. - Am văzut dovezile, Kristen.
E un mincinos. Mi-a furat notiţele din terapie.
S-a descurcat mai bine decât tine la tribunal, bine?
Înţeleg că eşti supărată,
dar e un psiholog criminalist bun,
aşa că te rog să-l pui la curent cu cazurile tale.
Kristen!
Kristen, ţi-ai lăsat notiţele în birou.
Nu sunt ale mele.
Ştiu. Voiam doar să vorbim.
Nu avem ce să vorbim.
Cred că glumeşti. Avem o grămadă de vorbit.
Vei schimba tot ce am făcut eu la cele două cazuri?
Vei încerca să eliberezi vinovaţii? Să închizi nevinovaţii?
Da, dar nu fiindcă sunt rău.
Ci fiindcă eşti uşor de convins, Kristen.
Eşti prea moale.
Tu însăţi ai spus asta, în a 12-a şedinţă de terapie.
Ce face David?
Uite care e cel mai important lucru la David:
se dă om bun,
dar întreabă-l despre a doua oară când l-a văzut pe Dumnezeu.
N-am idee ce înseamnă asta.
Da, de aceea trebuie să-l întrebi:
"Povesteşte-mi, David, despre a doua oară când l-ai văzut pe Dumnezeu".
Crede-mă, e o poveste interesantă.
Baftă cu "miracolul" tău!
Mamă! Mamă!
Fiicele mele! Pe cine aţi omorât?
Pe poştaş. Voia să lase corespondenţa şi...
- Nu uitaţi să curăţaţi cu Lysol! - Da.
Ai întârziat! Ziceai că vii la 8.
Da. Şi îţi mulţumesc că ai fost răbdătoare, mamă.
- N-a fost răbdătoare. - Ba da.
M-am uitat la serialul vostru înspăimântător.
Sunt prea bătrână pentru asta.
Ce s-a întâmplat? Arăţi de parcă ai păţit ceva.
Nu, eu doar...
Mă bucur să fiu acasă, cu mama mea.
- Şi fiicele mele. - Bine. Nu vrei să-mi spui.
- La ce ne uităm? - Un serial de groază.
Ce drăguţ din partea bunicii că vă lăsa să vă uitaţi la ce vreţi.
Bine, eu plec acum. Fetelor, ascultaţi.
Să nu fiţi cuminţi, bine? Nu o ascultaţi pe mama voastră.
- E prea strictă. - Bine.
Te iubesc, mamă. În regulă!
Mamă, nu face glume din astea.
La ce ne uităm?
L-ai văzut, mamă. Ai zis că pare interesant.
Ce ai făcut cu păianjenul de jucărie şi...
- Trebuie să-l văd de la început? - Nu, s-au mutat într-o casă nouă.
Şi e bântuită.
- Tată! - Unde e mama?
A murit într-un accident de maşină.
Normal.
- De ce o spui aşa? - În filme, mamele mor mereu.
Filmele urăsc mamele.
Stinge lumina.
Fetelor, sigur e o idee bună?
- Eu nu sunt speriată. - Eu sunt un pic.
O să-ţi placă partea asta.
Nu deschide uşa!
Doamne! Nu deschide uşa!
Mamă, glumeşti?
Nu vreau să fiu nevoită să-ţi pun căluş.
De ce ar deschide uşa dacă e atât de...
- Ce faci? - E singura parte când nu mă sperii.
- La culcare! - E singura parte când nu mă sperii.
- Nu! Mamă! - Haide!
Ne-ai lăsat să ne uităm la chestii mai nasoale de atât.
Mamele mai greşesc câteodată.
Poate că asta e o greşeală.
Da, poate. Hopa sus şi la culcare.
Poate că vom avea coşmaruri dacă nu ne laşi să ne uităm.
Exact aşa merg lucrurile. Haide.
Laura, aşteaptă. Vreau să te întreb ceva.
- Ce am făcut? - Nimic.
Vreau să te întreb ceva.
- Voi mergeţi sus. - Nu e corect.
Te va convinge să vă uitaţi...
Creatura aia din film, acel demon,
asta ai văzut în coşmarul tău?
Ai zis că avea un cuţit şi dinţi mari.
Părerea mea e că visele şi coşmarurile
provin din lucruri văzute în timpul zilei.
De aceea n-ai vrut să ne uităm la serial?
Cred că şi eu l-am văzut.
Nu-mi amintesc când,
dar cred că am văzut aceeaşi creatură în coşmarul meu.
Dar acum, că ştim, o putem înfrunta.
Nu e reală, e din acel serial TV.
Serial-streaming.
Nu-ţi fie frică. Totul are logică, bine?
Pot să dorm cu tine?
Încă o noapte?
Cine e?
Hei!
Laura! Lexis! Lynn! Lila!
Deschideţi uşa! Lila, Lila!
Ai avut un coşmar?
Încearcă să numeri oi.
Faci parte din mintea mea.
Nici măcar nu eşti original. Eşti dintr-un serial prost.
Prost?
Ce jignitor.
Ştii care e partea bună la o spaimă nocturnă, Kristen?
Nu te poţi mişca.
Îţi poţi mişca doar ochii.
Urmăreşte cuţitul.
Trezeşte-te.
Apucă cuţitul, Kristen.
Hai, mişcă mâna. Cât de greu poate fi?
Trezeşte-te. Trezeşte-te!
Ce zici, inima ei?
Ce valvă să scot? Valva mitrală?
De ce să aşteptăm până face 20 de ani?
Hai să-i punem capăt acum.
Laura, te rog.
Laura, te rog, trezeşte-te.
Mamă, trezeşte-te. Mamă!
Mamă!
Ai avut un coşmar.
Ştiu, îmi pare rău.
Doamne!
Te ţin eu, mamă. Tu culcă-te, te ţin eu.
Mulţumesc, eşti o fetiţă aşa cuminte.
Eşti fetiţa mea dulce.
- Ieri s-a întâmplat? - Da.
Ce a zis?
Că va schimba tot ce am făcut.
Nevinovaţii vor fi vinovaţi,
iar vinovaţii, nevinovaţi.
I-ai spus şefului tău?
Da, i-am spus că Townsend e un psihopat,
dar a crezut că e vorba de gelozie profesională.
De asemenea, ştia că investigăm un miracol.
- Ne urmăreşte. - De ce?
De ce, David? De ce ne urmăreşte?
Vreau să-ţi spun, dar nu e un limbaj în care crezi.
- Fiindcă crezi că e un demon? - Da.
Atunci spune-mi pe limba mea.
Vrea să omoare speranţa.
De asemenea, a sugerat să te întreb ceva.
Ce?
Să te întreb despre a doua oară când l-ai văzut pe Dumnezeu.
- Ce înseamnă asta? - Vrea să ne despartă.
De ce ne-ar despărţi asta?
Am avut o viziune.
Acum nu am.
Se joacă cu îndoielile mele.
Şi cu ale tale.
Nu a fost un tunel, o lumină, sau ceva asemănător.
Îmi amintesc că mi-am văzut antrenorul ţipând de pe margine.
Şi că am căzut cu faţa la pământ.
Şi apoi am văzut o gaură deschizându-se în iarbă.
O gaură neagră.
O chestie mare, spiralată.
Şi apoi am văzut oameni ieşind din ea.
Mulţi. Vreo 60?
Şi veneau spre mine.
Apoi am văzut o femeie care m-a luat de mână.
Nu ştiam cine era,
dar părinţii mei au zis că a mai murit o fată acolo.
- Bernadette May. - Da.
M-a luat de mână, iar apoi am simţit asta pe obraz.
Atunci m-am trezit.
Crezi că a fost un miracol ce ai păţit tu?
Nu ştiu.
Nu ştiu decât că eram moartă, iar acum trăiesc.
Şi că totul s-a schimbat pentru mine.
Nu-mi pot da seama cum au trucat asta.
Am verificat pixelii.
Nu par să fi fost manipulaţi,
deci fie e prea bine făcut şi nu vom şti niciodată cum au făcut-o ei...
Care ei?
Ei, la figurativ.
Nu... Sau...
Mai există o opţiune: ground-looping.
Ce e asta?
Vezi imaginile cu Bernadette May, cu o oră mai devreme?
Şi astea sunt imagini cu Naomi.
Aceste imagini au fost transmise
la postul de securitate, care le-a înregistrat.
Ground-looping apare atunci când cele două transmisii se intersectează.
Deci tu crezi că imaginile cu Bernadette s-au suprapus cumva...
Peste imaginile lui Naomi.
- Aşa e. - Dacă e aşa,
imaginea cu chipul lui Bernadette
ar trebui să apară la un moment dat pe monitor.
- Da. - Şi apare?
Am vizionat câteva ore de înregistrări. Până acum n-am văzut nimic, dar...
Ştiţi ceva? O iau de la capăt.
Stai.
Doctorul tocmai a anunţat ora morţii.
Da, şi?
Cred că ştiu ce s-a întâmplat.
Nu e un miracol.
Mă bucur că încuviinţaţi că nu e miracol.
Da. A fost hiperinflaţie şi COPD nediagnosticat.
Bun.
Dar nu a fost vina paramedicilor.
Va trebui să acceptăm ca nu suntem de acord în privinţa asta,
dar e bine că suntem de aceeaşi parte.
Ce sunt alea?
Asistenţa medicală de urgenţă din acest spital, în ultimul an.
- 176 de intervenţii. - Bine.
Aceştia sunt pacienţii caucazieni.
Ştiai că, în medie, în timpul unei intervenţii,
doctorii tăi au efectuat compresiuni toracice şi resuscitări
timp de 58 de minute la pacienţii caucazieni?
Pacienţi precum Bernadette May?
Nu, nu ştiam.
Ăştia sunt pacienţii tăi afro-americani.
În cazul lor, doctorii tăi au efectuat, în medie,
compresiuni toracice şi resuscitări timp de 23 de minute.
Pacienţi precum Naomi Clark.
Politica acestui spital
este să nu facă diferenţe în funcţie de rasă.
Naomi Clark a revenit la viaţă în morgă
fiindcă personalul tău de la Urgenţe i-a anunţat ora morţii
cu 30 de minute mai devreme decât dacă ar fi fost albă.
De aceea nu a fost un miracol.
A fost rasism implicit.
Cred că ar trebui să pleci.
Îţi las astea.
Comisia de etică deja ne-a evaluat faptele.
Iar procesul de malpraxis a fost deja soluţionat.
Mai interesează-te în privinţa asta.
Uită-te peste astea înainte să închei procesul cu spitalul Harbor.
- De ce? Ce e aici? - Dovezi pentru un proces civil
în valoare de vreo 15 milioane.
- Deci n-a fost un miracol? - Nu.
O combinaţie între incompetenţă crasă
şi o afecţiune medicală care a împiedicat plămânii d-rei Clark
să absoarbă oxigen.
Bine. Ai făcut treabă bună.
Am o altă posibilă posedare pentru tine.
De fapt, mai e ceva.
O pacientă a murit cu o oră mai devreme
şi asta e o imagine cu ea pe o înregistrare din spital.
Şi n-are nici o legătură cu miracolul?
Nu, e doar o apariţie pe care n-o putem explica.
Atunci, s-o lăsăm baltă.
Posedarea pe care vreau s-o cercetezi...
E o enoriaşă bună.
Oferă multe bisericii...
Bună, mamă!
Nu merge, am văzut la ce vă uitaţi.
Mamă, lasă-ne să vedem sfârşitul. Te rog.
Nu e înfricoşător. E mai mult amuzant.
De fapt, e hilar. Râdeam atât de...
Uite ce zic. Mă uit cu voi.
- Da! - Staţi! Dar întâi
o să urmărim asta împreună.
Ce e?
Uitaţi-vă.
Ca să creezi un monstru durează vreo trei ore.
- Ce e asta? - Un videoclip care arată cum îl fac.
Sunt multe elemente în acest personaj.
Un costum mulat, o mască.
Două urechi.
Dinţi, coarne...
Ne ajută să ştim că nu e real.
Totul e ficţiune.
Ideile îmi vin în somn.
Sub formă de coşmaruri.
Transpun asta foarte repede
într-o schiţă sau o sculptură de lut,
care apoi sunt transpuse într-un personaj de dimensiune naturală.
Îţi place să întruchipezi monştri?
Monştrii mă sperie când îi văd la televizor sau într-un film,
dar când joc rolul unuia, nu e aşa rău.
E distractiv să sperii lumea din postura de monstru.
Doamne.
... precum în cer.
Pâinea noastră cea de toate zilele dă-ne-o nouă astăzi
şi ne iartă greşelile...
Precum şi noi iertăm greşiţilor noştri.
Şi nu ne duce în ispită
şi ne izbăveşte de cel rău.
Unde e iubita ta?
A plecat.
Ce ai?
Ketamină, E, Molly şi pastile.
Facă-se voia ta...
Pe pământ...
Unde eşti, Doamne?
Julia?
Traducerea: bucyfall - Subtitrari-Noi Team
www.facebook.com / bucyfall SNT