Ai peste 17 ani? Da sau nu
Eşti însărcinată sau suferi de o boală de inimă?
Stinge lumina
Haideţi, fetelor!
Doamne!
Mă năpădesc amintirile.
Casa asta seamănă mult cu cea în care am copilărit.
Mama mă punea în fiecare săptămână să fac testul cu şurubelniţa.
- Ce anume? - Testul cu şurubelniţă.
Dacă nu poţi să înfigi o şurubelniţă de 6 cm în gazon, nu îl uzi suficient.
Deci, ce avem aici?
O evaluare psihologică. Şi spirituală.
Şi să vedem dacă poate fi rezolvată prin terapie.
- Bună! - Bună.
- Părinţii tăi sunt acasă? - Aţi venit pentru fratele meu?
- Da. - Mamă! Tată!
Bună! Vă mulţumesc că aţi venit.
Eu sunt Tom McCrystal. Ea e Olive.
- Bună, Olive. - Intraţi, vă rog.
Vă servesc cu ceva?
Apă, cafea? Jeleuri?
Suntem aprovizionaţi bine.
- Ce fel de jeleuri? - Nu, mulţumim.
Am vrea să-l cunoaştem pe Eric, dacă se poate.
Pe aici.
Bine.
Uneori dormim în aceeaşi cameră. Ca să încuiem uşa.
- Am înţeles. - Da.
Eric?
Eric.
Da.
E timpul pentru şedinţa de care am vorbit ieri.
Noi rămânem aici.
Devine un pic agitat în preajma bebeluşului.
Sunteţi aici ca să mă evaluaţi?
Suntem aici ca să vorbim.
Eu sunt David Acosta.
Kristen Bouchard. Bună.
Salut, eu sunt Ben.
Nu am scaune, dar vă puteţi aşeza pe podea.
Ştii de ce ne-au chemat părinţii tăi aici, Eric?
Da.
Ne poţi spune ce-a păţit sora ta cea mare?
Am muşcat-o. Foarte tare.
I-a curs mult sânge. Şi a plâns.
- De ce ţi-ai muşcat sora? - Pentru că am vrut.
S-a întâmplat ceva care te-a determinat să-ţi doreşti asta?
Ne poţi spune?
Ne uitam la Steven Universe şi ea râdea întruna.
Şi am vrut să înceteze. Râdea prea tare.
I-am spus să înceteze, dar nu a încetat.
Când ai dureri, nu râzi.
Deci ştiai că îi faci rău când ai muşcat-o?
Şi cum te-ai simţit când i-ai făcut asta?
Ţi-a... plăcut s-o răneşti?
Eric, uită-te la mine.
Ţi-a făcut plăcere să-i faci rău?
Ce anume ţi-a plăcut?
Nu ştiu.
E ca şi cum aş urmări o poveste inventată de mine.
De pildă, la şcoală,
e un puşti în clasa mea care mi-e mereu vecin de bancă.
Fiindcă numele meu de familie e McCrystal, iar al lui e McCray.
În ultima excursie la Gara Centrală, ne-am pus provocări.
L-am făcut să sară pe şine
şi să nu se ridice până nu numără până la 42.
Dar unul din profesori l-a ridicat înainte să vină trenul.
Voiai să fie lovit de tren?
Deşi s-ar fi putut răni grav sau putea chiar muri?
Cred că da.
Ai gusturi bune în materie de benzi desenate.
Ai citit vreo revistă din colecţia Ochre 7?
- Nu. - E o poveste despre copii nemuritori
care se joacă pitita prin timp.
Mă mir că n-ai citit nici una.
În volumul patru, Simona îl provoacă pe Patrick să sară
pe şine şi să numere până la 42 înainte să se ridice.
Poate am citit-o pe aia, dar am uitat.
Eric era... iubitor şi grijuliu. Era total diferit.
Şi apoi...
- Când s-a schimbat? - Acum doi ani.
Ne-a luat prin surprindere. Ba un acces de furie, ba o minciună.
- Ai copii? - Da.
Ştii cum e, consideri că sunt prostii de-ale copiilor.
Apoi se strâng mai multe, iar acum
e o adevărată provocare să ni-l amintim aşa cum era.
- Şi lacătele de pe dulapuri şi frigider? - A încercat să ne otrăvească.
- De ce? - A zis că făcea un experiment
şi voia să vadă cât ne ia până simţim clorul din lapte.
Din fericire, aveam o cameră ascunsă şi am văzut ce a făcut.
- L-aţi dus la o evaluare psihologică? - De 12 ori.
- Dar psihologii se contrazic. - Ia medicamente?
Antidepresive, ADHD, O. D. D.
23 de reţete separate.
Unele au avut rezultate o perioadă, dar el se adaptează la ele.
A fost instituţionalizat de două ori.
Şi poliţia a fost chemată la şcoală de trei ori. Astea sunt rapoartele poliţiei.
Nu-mi place că propun asta, dar există anumite programe federale.
Da. L-au ţinut pe Eric o săptămână, apoi ne-au cerut să-l luăm de acolo.
Teoretic, acceptă pe oricine, dar pe Eric nu-l acceptă.
O ţinem aşa de doi ani.
Şi noi...
- N-am vrut să fac asta. - Avem nevoie de ajutor.
Nu suntem buni catolici.
Dar e ceva în Eric. Un demon.
Niciodată n-am crezut că voi spune asta. Dar acum cred în asta.
Ceva l-a schimbat pe Eric acum doi ani şi vrea să ne omoare.
De aia avem nevoie de ajutorul vostru.
E un adevărat coşmar.
Trebuie să facem propria noastră evaluare psihologică
înainte să cer bisericii să acţioneze.
Da, mă apuc de treabă.
Poate să fie o cauză ambientală.
Fiica cea mare avea o nuanţă verzuie în păr.
E de la aciditate.
Există particule metalice oxidate în apă.
Asta e de la ţevile de cupru.
Şi s-au mutat aici acum doi ani.
Atunci a început puştiul să se comporte diferit.
E posibil.
Supraexpunerea la cupru poate cauza simptome psihice.
Interesează-te. Şi îi vom face propria evaluare pshihologică.
- Grozav! - Ben.
Poţi să-mi verifici casa de coroziune metalică?
Da. Copiii tăi sunt psihopaţi?
Mamă, am ajuns!
- Mamă, mi-e foame! - Mamă!
Mă roade stomacul.
- Mamă, am ajuns acasă! - Mamă, unde eşti?
- Unde e mama? - Linişte! Nu, nu.
Linişte!
Ce e asta?
Bun, acum sunteţi atente. Ascultaţi cu atenţie.
Mama voastră e tot la muncă. Şi am o pereche de optari. Vedeţi?
Aveţi tarte în bucătărie.
Şi cum nu ţin minte zilele voastre de naştere, poftiţi.
- Doamne! - Nu, dă-i drumul!
Aniversarea mea e cea mai aproape!
Nu, nu-mi mulţumiţi.
Mulţumim mult, bunico. Deschide-le!
Dacă nu păstraţi liniştea, vi-i iau.
Doamne, ştiu ce-s astea.
Ochelari cu realitate augmentată. O faţă de la scoală are aşa ceva.
- Bunico, sunt grozavi. - Ştiu.
Hai, pupaţi-mă pe obraz şi duceţi-vă la joacă.
Dar să nu omorâţi pe nimeni. Fără crime.
Putem încerca World Trip, Block the Blocks.
- Bunny Hopp... - The Haunted Girl!
Fata bântuită!
Lasă-ne să vedem. Vrem să vedem!
Abia ni i-am pus. O să-i folosim cu rândul.
- Şi de ce vă jucaţi voi primele? - Fiindcă suntem mai mari.
- Ai peste 17 ani? - Ce facem acum?
Bunica a spus că îi putem folosi, deci cred că e în regulă.
- Ce? Ce spune? - Nimic. Doar dacă suntem destul de mari.
- Ce zice acum? - Întreabă dacă suntem gravide.
- Ce?! - Nu suntem, deci...
Doamne!
- Ce?! Ce e? - Dă-mi-i şi mie.
E foarte ciudat.
E camera noastră, dar sunt pânze de păianjen
şi... păianjeni. Sunt păianjeni.
Unde?!
- Vrem să vedem. - Nu, staţi.
Doamne.
E rândul nostru! Au trecut cinci minute!
- Lasă-ne! - Nu, nu.
Stinge lumina
- Să o stingem? - Da.
- Ce e? - Vrea să stingem lumina.
Doamne!
- Ce e? - Un păianjen pe hol.
E uriaş.
- E enorm. - Cred că e rândul meu.
- E rândul nostru! - Staţi, staţi!
- Încetează, Laura. - Mi-i dai?
- Încetează imediat. - Încetează.
Ce tare e. E atât de real.
Atât de real.
- Deschide această uşă - S-o deschidem?
E doar baia noastră.
Închide-o!
- Doamne! Ce scârbos! - Vine, vine...
- Închide-o repede! - Vine, vine...
- Închide uşa! Închide-o! - Se apropie, se apropie.
Ce-i?
- E rândul nostru acum. - Ţine-i.
Ţineţi minte că nimic nu e real.
Deci e un joc sau ce e? Ce fac?
Nu ştiu. N-am ajuns prea departe.
Să nu te sperii.
Nu e înfricoşător. Nu văd nimic.
Deschide uşa de la baie.
Ţine minte, nu e real.
- Nu te speria. - Haide.
E în regulă, Laura. Hai că poţi.
Hai.
Ce? E doar baia noastră.
Nu-l vezi pe omul cu cuţit de măcelar?
- Era aici mai adineauri. - Da.
- Nu. - Era acolo acum o secundă.
- Nu e nimic. - Serios?
- Aţi inventat totul! - Ba nu!
- Era chiar acolo! - Ba da!
- Am minţi noi despre aşa ceva? - Uite, nu e nimic aici!
Cred că-s stricaţi. Nu funcţionează.
Nu sunt stricaţi, aşteptaţi o secundă.
- Uitaţi-vă în jur. - Ce-ar trebui să vedem?
Ceva înfricoşător.
Ce? Ai auzit ceva?
Ce e?
Vezi ceva?
Ce e?
Ce e? Ce vezi?
Ce e?
Lexis, e în ordine!
Ce e?
Lexis, e în ordine!
Ce vezi?
Laura, nu e nimic, bine? Nu e nimic.
Totul e fals, bine? Nu e nimic aici.
Laura, nu e nimic.
Laura, unde te duci?
Laura, unde te duci? Laura!
Ce se petrece?
Ce sunt ăştia? De unde i-ai luat?
Scumpo, te simţi bine?
Au fost un cadou pentru ele.
- Am crezut că o să le placă. - Schimbă pe jocul Bunny Hopp.
Sunt mişto. Ar trebui să-i încerci.
- Uite, mamă. Încearcă-i. - Sunt super tari.
Scumpo, ce s-a întâmplat?
Vezi? E ca Pokemon Go.
- Doar că vânezi iepuraşi. - Da, sunt distractivi.
Vezi?
Atunci de ce ţipa sora voastră?
- E o plângăcioasă. - Taci!
Fiindcă nu-i place să aibe iepuraşi zglobii pe cap.
Uitaţi cum facem.
Vă puteţi juca cu ăştia, dar nu pe scări
şi doar după ce vă faceţi temele. Bine?
- Bine. Începem temele chiar acum. - Haideţi, fetelor.
- Nu îmi mai e frică. - Bine.
În regulă. Cina! Haideţi!
- Mamă, ce avem la cină? - Vom avea...
E specialitatea bunicii.
Obosit.
Bine.
Surprins.
Bine.
- E musai să fac astea? - Da.
Sunt prosteşti.
Eric, aşează-te, te rog.
Ce romane grafice îţi mai plac?
Putem dezbate toate romanele grafice din lume după ce termini cu Kristen.
Bine ai revenit.
- Nu ştiu ce să zic. - Serios?
Te mai uiţi o dată?
Nu simţi nici o schimbare?
Ceva în tine? Ceva care te influenţează?
Nu.
Recunoşti asta?
Ce e?
Un rozariu sfinţit.
- De ce nu-l iei? - Nu.
E în regulă dacă nu vrei.
Înţeleg dacă ţi-e frică.
Nu mi-e frică.
De ce nu-l iei?
"Îmi place să mă aflu unde se întâmplă lucruri incitante. "
"Nu-mi pasă dacă intru în belele la şcoală".
Vie împărăţia Ta,
facă-se voia ta,
precum în cer, aşa şi pe pământ.
- De ce suntem într-o biserică? - Aici lucrez eu.
- Nu-mi place aici. - De ce?
E întunecat.
Aia e. Repetă cuvintele.
Mă placi?
Încă nu m-am decis.
Crezi că e un demon în mine?
Încă nu m-am decis.
Dacă e un demon în mine, poţi face ceva?
Pot încerca.
- Îţi doreşti asta? - Nu ştiu.
A scos un punctaj mare pe scala de insensibilitate emoţională: 53 din 80.
Pe scala de grandoare şi manipulare: 41 din 60.
Posibile tratamente?
E dificil, dar trebuie să-i insufli copilului ceea ce-i lipseşte:
remuşcare şi empatie.
Cum faci asta?
Îi arăţi cum se manifestă remuşcarea la alţii
şi îi explici că are avantaje dacă îi imită.
Deci nu va avea remuşcări, doar va mima asta?
Da, dar poate imitaţia se va transforma în comportament învăţat.
- "Prefă-te până reuşeşti"? - Da.
- Dar tu? Ai vreo idee? - Ar putea fi opresiune diabolică.
Nu sunt sigur.
E greu de spus la un copil de nouă ani.
Această familie nu mai vrea să audă de terapie.
- Vor să audă că e ceva supranatural. - Ştiu.
Crezi că Dumnezeu ar crea un psihopat de nouă ani?
Nu.
Deci speranţă ar trebui să existe întotdeauna?
Da. În izbăvire.
Şi cum înveţi un copil să-şi dorească izbăvirea?
"Prefă-te până reuşeşti".
- Am o întrebare pentru tine. - Am şi eu una pentru tine.
- Zi. - De ce eşti prieten cu ea?
- Cu Kristen? - N-am încredere în ea.
Ai avea, dacă ai cunoaşte-o mai bine.
Ce vrei să te faci când vei fi mare?
Când vei fi adult.
- Scriitor de benzi desenate. - Da?
Şi eu îmi doream asta când eram mic.
- Serios? - Da.
Dacă asta e ceea ce îţi doreşti, ştii că trebuie să joci după reguli.
Eu asta am făcut.
Şi ştiu că nu te simţi cum vor alţii să te simţi.
Înţeleg. De aia trebuie să te prefaci, măcar uneori.
Cum adică să mă prefac?
Când vezi pe cineva plângând, plângi şi tu.
Când râde cineva, râzi şi tu.
Vezi ce fac alţii, urmăreşte ce aşteptări au, iar apoi fă asta.
Fiindcă trebuie să colaborezi cu alţii ca să scrii benzi desenate,
dar ei nu vor vrea să colaboreze cu tine dacă nu joci după reguli.
Şi poate vei ajunge ca mine. Să nu te deranjeze regulile.
Nu ţi se va mai părea aşa greu,
fiindcă vei fi în interiorul lor,
nu la exterior.
Ştiu că pare dificil,
dar ştii ce mă ajută pe mine să joc după reguli?
Chiar şi în zilele când n-am chef?
Da.
Ştiu cum sună, dar funcţionează.
- Să te rogi? - Nu-i spune rugăciune.
Doar spune-i lui Dumnezeu ce îţi doreşti.
- Şi El îmi va da? - Da, dacă ai credinţă
şi te comporţi ca atare.
Hei! Să nu vă speriaţi
când o să vedeţi un străin în baia voastră.
Mama voastră m-a rugat să mă uit la ţevi
şi bunica voastră m-a lăsat să intru.
- Bună. - S-a stricat duşul?
Nu, dar mama voastră se teme că veţi deveni psihopate.
Hei, hei, hei!
Uşurel!
Pauză, pauză.
Aţi observat că atunci când vorbiţi toate în acelaşi timp, nu vă înţelege nimeni?
- Cum te cheamă? - Ben Magnificul. Pe voi?
- Laura. - Lynn.
- Lexis. - Lila.
Bine. M-am lămurit.
- Chiar e numele tău? - Da.
Îmi plac stelele. Cine le-a făcut?
- Eu. - Ba nu.
- Tu doar le-ai atârnat. - Eu le-am decupat.
- Eu le-am decupat! - Nu, tu...
Bine! Gata, încetaţi!
Ajunge. Am treabă aici, iar voi probabil aveţi...
- Da, avem teme de făcut. - Avem lucruri de făcut.
Da.
Doar... Faceţi temele.
Lasă-mă să încerc iar.
- Laura, te-a înspăimântat data trecută. - Nu, acum ştiu cum să-i folosesc.
Întâi să vedem dacă e ceva înfricoşător.
- E ceva înfricoşător? - Încă nu i-am pus.
- Acum e ceva? - Stinge lumina.
O clipă.
Îi vin de hac cu mingea de foc.
- Ce minge de foc? - M-am documentat pe net cum se joacă.
- Marfă! - Ce tare!
Priveşte.
Eşti conectat la internet Rose390 vrea să intre în jocul tău.
- Cine e Rose390? - Accepţi?
- Nu ştiu. Poate ştie mai multe. - Poate n-ar trebui s-o facem.
- Ce să faceţi? Mai e cineva? - Cine e?
Îi oprim dacă e ceva.
Bună.
Bună?
Eu sunt Lila.
Eu sunt Rose. Vreţi să jucaţi?
Abia am început. Nu ştim cum.
- Aţi văzut placa? - Ce placă?
Probabil e acolo, înăuntru. Deschideţi-o.
Eu nu pot atinge nimic din casa voastră.
Pot doar să văd.
Uitaţi-o. În colţ.
Ce trebuie să-i facem?
Deschide-o. Ca pe o carte.
Şi ce va face?
Vedeţi? Aşa treceţi la nivelul următor.
- Ce e nivelul următor? - Totul.
E distractiv. Puneţi mâna pe acul indicator.
Eu îmi pun mâinile în partea asta.
- Nu cred că ar trebui să facă asta. - Nici eu.
Formaţi cuvântul "bună".
Bine. Şi acum?
Spunem "trăiască" de trei ori.
Dar trebuie s-o spunem la unison.
- Bine? - Cine eşti?
O fată normală, care se joacă. Ca şi voi.
- Şi ce face? - Încep eu.
Trăiască, trăiască...
Trăiască, trăiască, trăiască!
Bun. Vine.
Vine. Vine.
Acum putem juca serios.
Trăiască, trăiască, trăiască! Vine!
Hei!
- Trăiască, trăiască, trăiască! Vine! - Hei!
Hei! Ce faceţi?
- Nimic. - Ne jucăm.
- Da? Ce vă jucaţi? - Un joc.
Pot să văd?
Bine...
Nu sunt mama voastră, dar nu e un joc potrivit pentru copii.
E un joc recomandat celor peste 13 ani.
Oricum nu mai voiam să ne jucăm.
- Serios? - Da.
- Fiicele mele! - Bine. Păi, cred...
Mamă!
- Nu credeam că vii aşa devreme. - E neobişnuit...
De ce ai venit acasă aşa devreme?
Prietenul tău e sus.
- Bun. Ben e aici. - Ben Magnificul.
Repară duşul.
Ben Magnificul, zici? V-aţi purtat frumos cu el?
Da.
Ne-am jucat un joc interzis.
- Un joc pentru adulţi. - Lynn...
Eu n-am apucat să joc.
- Ba da. - Nu...
- Tu ţii maneta! - Dacă o ţin, nu înseamnă că...
Eu n-am apucat să joc.
Se numeşte Fata Bântuită.
- E un joc pentru adulţi? - E pentru copii peste 13 ani.
- Nu e foarte înfricoşător. - Dar m-au minţit.
Nu, a spus adevărul. Şi nu i-a fost deloc uşor.
A spus adevărul fiindcă se temea că tu le vei pîrî.
La fel a păţit şi mama lui Eric.
- A început cu o minciunică. - Dacă vrei,
pot restricţiona accesul copiilor la ei.
Şi nu vor putea juca decât jocul cu iepuraşi.
- Sau le arunc şi gata. - Da.
Ai mei mi-au aruncat jocurile video şi m-am dus acasă la prietenul meu.
Dacă nu te superi, restricţionează accesul copiilor.
Bine.
Ai găsit ceva la ţevi?
Stai liniştită. Nici urmă de cupru.
Serios? Nu există toxicitate?
Nu. Copiii tăi sunt fericiţi şi sănătoşi, iar tu eşti o mamă bună.
Nu ştiu ce să zic în privinţa asta. Adică, tocmai m-au minţit.
Şi ţevile din casa lui Eric?
Nu ştiu deocamdată. Încă investighez.
Bine. Mersi, Ben Magnificul.
Preferinţe Control parental
- Ce faci? - Cine eşti?
Nu e treaba ta. Ce faci?
Mă descotorosesc de tine, Rose390.
- Nu va funcţiona. - Ba da.
Tu eşti un pedofil cu un modificator de voce.
Şi dacă mai încerci să intri aici, te ard de nu te vezi.
Control parental
- Tu l-ai rugat? - Nu.
Ce se petrece?
Aseară l-am văzut rugându-se.
- Ce?! De ce? - Nu ştiu.
Mă verifici, mamă?
Ai fost cuminte, Eric.
- Îmi place David. - Omul care a fost aici?
Da.
A zis că dacă îmi doresc ceva, să vorbesc cu Dumnezeu.
Şi ce îţi doreşti?
Un îndrumător care să-mi arate cum să desenez.
Să văd ce pot face.
Sunt veşti nemaipomenite. Pot ajuta, dacă vrei.
Cunosc elementele de bază. Şi cunosc câţiva scriitori de benzi.
Mă bucur să aud asta!
Te place, David.
Şi cred că ţi-a urmat sfatul.
Care?
Să-l roage pe Dumnezeu dacă îşi doreşte ceva.
Bine. Vin acolo cu desenele mele
şi o să încep să-l învăţ elementele de bază.
- Mulţumesc mult. - Ne vedem în curând.
David.
- Nu vreau să te întrerup. - Nu, am terminat.
Mă bucur că ai venit.
M-am gândit să-ţi ofer un mic tutorial.
- Vrei să intrăm? - Nu.
E bine aici, afară.
E cam soare.
Ce e, Eric?
Nimic.
Pentru ce te rugai?
Ai zis că nu e rugăciune. Că doar îi cer ceva lui Dumnezeu.
Ce îi cereai?
Doamne, nu!
Nu, nu.
Vino încoace, micuţule...
Bună.
S-a înecat cineva. Adresa e 9023 Broxton.
Avem nevoie de paramedici urgent!
Ce ai făcut?!
Mi-ai zis că dacă am credinţă şi mă comport ca atare,
Dumnezeu mă va auzi.
Ce să audă?
L-am rugat să o ia.
- Vrei o exorcizare de urgenţă? - Copilul a încercat să-şi înece surioara.
A fost constrâns?
Nu cred că a făcut-o din proprie iniţiativă.
Care e părerea ta, d-ră Bouchard?
Cred că prezintă un comportament psihotic,
dar nu cred că voi putea explica vreodată motivul pentru care înclină să ucidă.
Am voie să acţionez doar în cazul unei tulburări spirituale,
nu uneia psihologice.
Părinţii vor o exorcizare. Au încercat totul.
Ei cred că e un demon în el.
Şi tu crezi că psihologia nu-l poate ajuta?
Dacă e să fiu sinceră, părinte...
Te rog.
Psihologia întotdeauna consideră că se poate face ceva,
dar această familie va fi ucisă înainte să găsim rezultate.
Atunci, bine.
Spune-le să fie pregătiţi mâine. Voi fi acolo.
Mulţumesc.
Nu am spus nimic neadevărat.
Cred că ar trebui să ieşim la un pahar cândva.
Mi-ar plăcea.
Ce faci?
Dorm.
Nu vrei să termini jocul?
Ce joc?
Cu cine vorbeşti?
Cu nimeni. Culcă-te la loc.
- De ce ţi-ai pus ochelarii? - Nu. Nu e nimic.
- E ea. - Eu sunt.
- Jocul nu e gata. Întoarceţi-vă. - Nu putem.
Nu putem juca decât jocul cu iepuri.
- Vă arăt eu cum să scoateţi restricţia. - Nu avem voie.
- Am veşti proaste. - Ce?
- E vorba de tatăl vostru. - Ce-i cu el?
Nu vreţi să ştiţi unde e?
E pe Everest. Face alpinism.
Eşti sigură?
- Ar trebui să ni-i scoatem. - Întâi, verificaţi placa.
Ce placă?
Hai, nu vreţi s-o întrebaţi ce a păţit tatăl vostru?
Haide.
Întrebaţi-o unde e tatăl vostru.
Unde e tata?
"În Rai"?
O să vă placă să fiţi orfane.
- Tata e bine. - De unde ştii?
Îmi dă mesaje zilnic.
De unde ştii că el le trimite?
Poate e altcineva din grup care le scrie în locul lui.
Sau poate sunt trimise dinainte.
De unde vă vin ideile astea?
Fata din joc.
Jocul bântuit? Am zis că nu mai aveţi voie să-l jucaţi.
Nu l-am jucat. Fata a intrat în jocul cu iepuri. Ne-a găsit.
Lila, adu ochelarii imediat.
- Dar... - Nu. Te rog.
Ştii că nu mai aveţi voie să vă jucaţi cu astea, da?
Ştiu.
Am o idee. Hai să-i dăm mesaj tatei.
Să-i transmitem că ne gândim la el. Bine?
Îi putem trimite un mesaj video?
Şi mai bine. Haide.
Hai să ne strângem. Şi... suntem în direct.
Bună, tată! Vorbim în şoaptă
fiindcă nu vrem să le trezim pe Lexis şi Laura.
Te iubim şi ne facem griji pentru tine.
Să nu cazi de pe un munte.
Bine. Mama vrea să spună ceva.
Te rog, sună-ne când poţi. Te iubim.
Îl iubeşti pe tata?
Normal.
- Crezi că el te iubeşte? - Da.
Atunci, de ce nu e acasă?
Câştigă bani pentru noi. Călăuzeşte oameni pe Everest.
Tu nu poţi câştiga bani?
Da, dar asta e meseria tatei.
Eu lucrez aici, iar el acolo.
Când vine acasă?
În câteva săptămâni.
Culcaţi-vă.
Tata e bine. Vă iubeşte şi e bine.
Ai mai participat la o exorcizare?
- Niciodată. - Nu e ce te aştepţi.
Sunt momente lungi de plictiseală,
întrerupte de câteva secunde de teroare pură.
- Ce face? - Bine. E rezistentă.
Să sperăm că nu-şi va aminti ce s-a întâmplat.
Poliţia e aici din cauza păţaniei de ieri?
Nu, am avut un incident.
Dânsul e părintele Amara. E aici pentru exorcizare.
Bună ziua.
Credeam că e o problemă cu ţevile.
Era nişte rugină, dar nu în cantitate periculoasă.
Biserica a dat curs cererii voastre pentru exorcizare.
Poliţia e aici fiindcă Eric a dispărut.
A fugit.
Dacă nu e sângele lui, al cui e?
Nu avem nici o legătură cu asta. Nu e sângele lui.
Trebuie să ne ocupăm de asta acum. Vă mulţumim pentru ajutor.
S-ar putea să fie nevoie să spui poliţiei că Eric a încercat s-o înece pe Olive.
Bine.
Îmi iubesc toţi copiii în mod egal,
dar când unul din ei e în pericol, trebuie să acţionez.
Eric a zis să-ţi dau asta.
Rugaţi-vă pentru Eric.
Rugaţi-vă pentru noi.
L-au omorât.
Roagă-te pentru noi, păcătoşii, acum şi în ceasul morţii noastre.
Amin.
Te rog, iartă-i.
Te rog, iartă-l pe Eric.
Fac treaba asta de mai mult timp decât tine. Şi mă descurc.
Nu e acelaşi lucru.
Prietenii rămân prieteni.
E diferit!
- Cum? - Chiar vrei să ştii?
Mamă, am auzit la şcoală că trebuie să te întorci în joc
ca să-ţi iei la revedere de la placa spirituală,
altfel va continua să ne bântuie.
Ne dai înapoi ochelarii ca să facem asta?
Mă mai gândesc.
Traducerea: bucyfall - Subtitrari-Noi Team
www.facebook.com / bucyfall SNT
Resincronizare: Laurbest