Am mai avut o viziune.
Pune pe hârtie ce vezi.
Simbolurile sunt importante.
E o pasiune de-a ta?
Nu, încercam să descifrez ceva din visele mele.
Fiica mea cea mică, Laura,
s-a născut cu un defect cardiac la valva mitrală.
Sunt 50% şanse să moară până face 20 de ani.
Dacă ai şti cu ce te confrunţi, Kristen...
Ai sta acasă şi le-ai proteja pe fetiţele alea adorabile.
Sunt multe lucruri înfricoşătoare în lume,
lucruri de care orice om cu mintea întreagă ar fugi.
Eu sunt Tony Pacuci. Eu nu fug de nimic.
El e Dougie Martin. Camera lui surprinde lucruri indezirabile.
Ea e Vanessa Dudley. Savantă şi sceptica de serviciu.
Dacă ea crede, să crezi şi tu!
Împreună vânăm fantomele din Gotham.
E noaptea de Halloween şi investigaţia noastră ne duce în Jersey,
într-unul din cele mai bântuite cluburi de striptease din oraş.
E multă energie negativă...
- Da. - Şi tocmai am intrat în ea.
Apoi ceva m-a apucat de gât şi a început să strângă.
Nu puteam respira. Nu puteam ţipa.
De data asta, luăm cu noi un sceptic profesional.
El va verifica de două ori tot ce facem.
Fiindcă noi nu fugim de adevăr.
Da, sunt sceptic. Pentru că...
Acest serial e o schemă idioată de făcut bani
care foloseşte imagini tremurânde şi un dispozitiv fictiv denumit EVP
ca să introducă dramă în nenimicul care se întâmplă în camere întunecate.
Nu te abţine, Ben. Spune-ne exact ce gândeşti.
Nu veţi folosi ce-am zis, aşa-i?
Ai zis "da". Păstrăm asta.
Ben Shakir lucrează pentru biserica catolică.
Cercetează şi demască posedările demonice.
Ne-am cunoscut pe net,
într-o dispută pe Twitter despre Gotham Ghosts.
El nu crede în lumea spirituală şi crede că activitatea noastră e o minciună.
Bună. Ce e?
Am o problemă la casa familiei Hopkin.
Am nevoie de un "necredincios".
Casa familiei Hopkin? E caz de acum trei luni.
Atunci a fost evaluarea. Problema e exorcizarea.
Sunt prins cu chestia aia astă-seară. Serialul ăla...
- O să fiu aici până pe la miezul nopţii. - Am uitat. Bine.
Sun-o pe Kristen. E o "necredincioasă" excelentă.
Ne daţi sau nu ne daţi?
Şi ce semnifică asta pentru Laura?
Speram ca valva inimii ei să se dezvolte mai mult,
dar deocamdată n-a făcut-o.
Dar nu înseamnă că nu se va dezvolta.
Trebuie să aşteptăm încă trei săptămâni şi să ne rugăm pentru veşti bune.
- "Să ne rugăm"? - E un fel de a spune.
Să sperăm la veşti bune.
Vom face un test peste trei săptămâni şi apoi vom şti.
Bine, vin cu ea peste trei săptămâni.
Plecăm imediat!
A trecut o secundă! Acum!
David, e totul în regulă?
De fapt, nu. Am făcut o evaluare înainte să intri în echipă,
una pentru care am aprobat exorcizarea şi acum monserionorul are dubii.
- Ai nevoie de o evaluare nouă? - Da.
Problema e că exorcizarea a început de patru zile.
Patru zile? E ceva normal?
Nu. Şi ştiu că e din scurt, dar am nevoie de ajutorul tău.
Situaţia... se înrăutăţeşte.
Ne daţi sau nu ne daţi?
Bine. Te sun eu într-o oră? Le-am promis fetelor că le duc la colindat.
Dar încerc să fac rost de o dădacă.
Îmi pare rău. N-am mai sughiţit aşa până acum.
În profilul tău scria că îţi place...
Îţi place Flo & Joan.
"Cineva trebuie să salveze albinele"!
"Cineva trebuie să salveze afurisitele de albine! "
"Muştele alea stilate cu dungi! "
Eşti prima mea cunoştinţă care ştie de existenţa trupei.
Ştiu, de aceea... De aceea cred...
De aceea...
Îmi pare rău. E iritant.
Te simţi bine?
Nu, nu, eu...
Am încercat să te sperii ca să...
Mă duc la toaletă.
Baftă!
Prietenul tău se simte bine?
- Poftim? - Prietenul tău.
Da. L-a apucat sughiţatul, atâta tot. Nu păţeşte nimic.
Mă bucur. Am cunoscut odată pe cineva care sughiţa aşa.
A suferit un infarct şi a murit.
- Îmi pare rău. - E în regulă.
Oricum avea gânduri suicidare.
Te-ai cam hazardat, nu crezi?
Să glumeşti despre sinucidere şi infarct... De unde ştii că nu mă ofensează?
Acum trei ani mi-am dat seama sunt prea preocupat ca să nu ofensez.
Îmi ceream scuze mereu, iar apoi...
Am încetat.
Parcă o ceaţă neagră s-a risipit.
Şi acum spun tot ce gândesc sau simt. Nu privesc înapoi. Ştii de ce?
De ce?
Fiindcă bunătatea e ipocrizie.
Sheryl.
Leland.
- Bună! - Bună.
Răspunde. Poate e important.
- Ce? - Telefonul tău.
Kristen, bună! Halloween fericit.
Mamă, am nevoie de ajutorul tău în seara asta. Stai tu cu fetele?
- Când? - Cam într-o oră?
Da, desigur.
Mulţumesc mult. Te iubesc, mamă. Pa!
- Ce ai primiţ? - Uite!
Sunt ale mele!
- Era ceva important? - Aşa şi aşa.
- La tine? - Mi-a dat ţeapă partenera.
Doamne! Îmi pare rău.
Nu îţi pare rău.
- Pleacă cu mine, acum. - Băi!
Haide.
Ştiu că ar trebui să-mi pară rău pentru partenerul tău care sughiţă de moarte,
dar nu-mi pare. Şi nu-mi pare rău nici pentru partenera mea.
A avut un accident de maşină.
Doamne!
Eu consider că viaţa e creată de accidente fericite.
Ăsta e un accident fericit.
Pleacă cu mine.
Adică, el... Săracul e acolo, înăuntru...
Sughiţă de moarte.
N-ar trebui.
Uite ce-am să fac.
O să plec.
Dar am să aştept afară, la colţ, vreo zece minute.
Hai şi tu, dacă vrei. Şi dacă nu vrei...
Îţi doresc o viaţă bună.
I-am spus că trebuie să ajung acasă, ca să am grijă de nepoţele.
- Uitaţi ce am primit! - Răspund eu!
Tu ai răspuns ultima oară!
- Ne daţi sau nu ne daţi? - Două bombonele de căciulă, bine?
Dar fiindcă sunt cumsecade, o să vă dau trei. Bine?
Îmi place costumul tău de vrăjitoare.
Uite cine a venit acasă.
- Bunica! - Bunica e aici.
Şi e pregătită de prim-plan!
Arătaţi incredibil!
- Şi e beată. - Şi sunteţi adorabile.
Ştiţi ceva? Nu sunt beată. Sunt fericită.
"Cineva trebuie să salveze afurisitele de albine"
Mersi, mamă.
"Acele muşte stilate cu dungi".
Vin nişte vecine pe la fete în seara asta. Kelsey şi Hayley, de alături.
Le ador. Sunt atât de scumpe.
- Şi încă o fată. Brenda. - Nu!
- E musai să vină, mamă? - Cine e Brenda?
Da, e musai.
- I-am zis mamei sale că poate veni. - Dar nimeni nu o cunoaşte.
- Voi o ştiţi de la şcoală. - Cât de cât.
- Dar nu e amuzantă. - Bine.
- Nimeni nu o place. - Suficient!
Când alţii sunt răi, noi cum suntem?
- Cumsecade. - Aşa e.
- Altfel, vă iau dulciurile. - Nu, nu.
- Vi le iau. - Răspund eu!
Vezi să se poarte frumos cu Brenda.
- Aşa voi face. - Ora de culcare e la 11. Fără comentarii.
Te rog, pot să stau până mai târziu?
- Eşti beată? - Nu.
Nu. Sunt fericită.
- Ai cunoscut pe cineva? - De fapt, da.
- Pe Tinder? - Nu.
E un gentleman desăvârşit. Mi-ai da dreptate.
"Doamna sexi trebuie să salveze albinele"
"Doamna sexi... "
Sună-mă dacă intervine ceva. Mama pleacă!
Pa, mami!
- Da? - Bună. Sunt Kristen Bouchard.
Sunt William Hopkins. E vorba de soţia mea.
- Îl aduc pe David. Vine imediat. - Nu avem bomboane. Halloween fericit!
Astfel ne protejăm toţi.
- E eliberare de răspundere standard... - Nu pricep de ce trebuie să semnez acum.
- Ce s-a schimbat? - Ne preocupă bunăstarea soţiei tale,
dată fiind durata lungă a ritualului...
Nu e vorba doar de asta. Acum aţi adus şi un psiholog?
- De ce n-a fost aici la început? - Suntem îngrijoraţi.
De aia am chemat pe cineva aici.
Dacă chiar eraţi îngrijoraţi...
Kristen. Îţi mulţumesc că faci asta.
- Bună. Ce fac? - Observi.
- Pe cine? - Pe Caroline şi comportamentul ei.
- Caroline este... - Posedată. Aşa credem.
Nu ştim dacă exorcizarea a reuşit
şi acum avem de-a face cu o problemă medicală.
Eşti gata?
Când intrăm în cameră, zi-mi în şoaptă dacă vrei să pleci, indiferent de motiv,
şi te escortez afară.
E în ordine.
Ca să evităm contactul vizual.
Ea a privit împrejur, dar nu-şi găsea familia.
Şi pe măsură ce luminile din casă începeau să se stingă,
şi-a dat seama că n-a pus capacul înapoi la cutia...
Cu păianjeni!
- Îmi pare rău. - Bună, bunico.
Sper că sunteţi cuminţi.
Bine, bine. Ea e Brenda.
Vreau să vă purtaţi frumos cu ea. Bine?
- Intră. - Îţi facem loc.
Spunem poveşti.
Dacă vă trebuie ceva, ţipaţi. Vă rog, nu vă băgaţi singure în sperieţi.
- Ar fi dificil de explicat mamei voastre. - Vom încerca.
Stinge-o!
Bine, bine. Îmi pare rău.
Noapte bună.
Nu ţi-ai adus dulciurile?
- Nu. - E în ordine. Ia de la mine.
- Le păstram pe alea. - Nu ai fost la colindat?
Am colindat un pic.
- Ele sunt Hayley şi Kelsey. - Bună.
Locuiesc alături.
Îţi poţi da masca jos.
- Nu. - De ce?
- Şi, ce faceţi? - Spunem poveşti cu fantome.
- Da. - Ştiu eu una.
- După mine. - Nu, las-o pe Brenda prima.
E musafirul nostru. Ne vine rândul la fiecare.
Nu am un iPhone.
- Unde e lanterna? - Aici.
- Capeţi o lanternă adevărată. - Uite-o.
Poftim.
A fost odată ca niciodată o fetiţă.
Locuia cu mămica şi tăticul ei.
Într-o zi n-a fost deloc cuminte,
iar părinţii ei au încuiat-o în camera ei
şi au aprins un foc
lângă uşa ei, ca s-o omoare.
Fetiţa a încercat să iasă, dar erau grilaje la fereastră.
Aşa că a ţipat în continuu, dar n-a venit nimeni.
În cele din urmă,
s-a strecurat cu mare greutate printre grilaje,
a răzbit prin ele,
dar s-a ars pe tot corpul.
Asta e tot?
Asta e toată povestea?
Dar ar trebui să se întâmple ceva.
Să se transforme într-o fantomă şi să bântuie oamenii.
Nu s-a întâmplat asta.
Vă pot spune restul poveştii,
dar vreţi să facem ceva foarte înfricoşător?
- Defineşte "foarte înfricoşător". - Da.
Eu sunt de acord.
Hai la parter.
Unde ţi-e telefonul?
Uite-l.
Lumini de intensitate mică...
Muzică de dans pulsatorie...
În aceste condiţii a început demonul să le chinuie pe aceste femei.
O mică sugestie. Există întrerupătoare de lumini.
Putem aprinde lumina.
Bine. Prind ceva. Da, detectez urme.
Stai.
Trebuie să lăsăm demonul să se arate.
- Ai filmat? - Bineînţeles.
Ai văzut ceva asemănător când lucrai pentru biserică, frăţică?
Nu.
Probabil a contribuit faptul că generatoarele de lumini
sunt dincolo de peretele ăsta de rigips.
Şi asta generează suficientă vibraţie ca să dărâme oglinda.
Bine. Hai să facem pauză.
- O facem iar pentru cameră. - Am înţeles.
Presupun că Tony nu a fost prea încântat.
El nu, dar eu da.
Doar nu crezi în tâmpenia asta?
95% din tot ce filmăm sunt chestii facilitate. Dar restul de 5%...
Am văzut anumite lucruri care n-au o explicaţie.
Şi tu trebuie să fi văzut câteva lucruri neexplicabile.
Câteva.
Nu te întreb dacă crezi, ci doar...
Sunt curioasă dacă e ceva la care n-ai găsit explicaţie.
A fost un miracol.
Nu, nu. Nu e ce crezi.
Era o înregistrare.
Doar şase cadre.
Cineva care murise.
Şi nu reuşesc să aflu cum a fost realizată.
- Un înger? - Nu. Nu ştiu.
Trăim într-o lume alcătuită din biţi şi pixeli.
Şi sunt uşor de manipulat şi transformaţi după plac.
Şi urăsc lucrul ăsta,
fiindcă încurajează superstiţia şi teoriile conspirative.
Şi...
Nu-mi place
când nu poţi face deosebirea între real şi fictiv.
M-a măcinat asta, pentru că n-am putut discuta
cu partenerul meu David
fiindcă eu sunt cel care trebuie să gândească raţional.
Ben, poate ar trebui să ne întoarcem la treabă.
Bine. De ce?
Cred că ar trebui să discutăm mai târziu.
Ce naiba, Vanessa?
Erau chestii captivante. De ce i-ai tăiat macaroana?
Eram înregistraţi?
Ei înregistrează totul.
Şi m-ai lăsat să continui?
Da. Până te-am oprit.
Nu e frumos, Vanessa.
Puteam folosi chestiile alea.
Vrăjmaşii Lui se risipesc
şi potrivnicii Lui fug dinaintea Feţei Lui,
cum se risipeşte fumul.
Cei răi vor pieri dinaintea lui Dumnezeu.
Ieşiţi afară!
Sfinte Mihail Arhanghel,
apără-ne în luptă,
fii ajutorul nostru împotriva răutăţii şi a curselor celui rău.
Vrei să ieşi?
Cum te numeşti? În numele lui Dumnezeu, te somez să-ţi spui numele.
Cum te numeşti?
Ajută-mă.
Ăştia mă omoară.
Te simţi bine?
I s-a făcut o evaluare psihologică?
Tulburare bipolară de tip I. Schizofrenie.
Tulburare disociativă de identitate.
Epilepsie.
Cinci psihiatri, cinci diagnostice diferite.
Atât Caroline, cât şi William consideră că tratamentul sau medicaţia nu ajută.
S-a simţit "atacată", după spusele ei.
Cât timp a fost imobilizată în acel scaun?
12 ore astăzi.
- A mâncat ceva? - Mâncare şi apă.
Când demonul se odihneşte, ea se hrăneşte.
Şi când se trezeşte demonul, vomită.
Ar trebui să se afle sub supraveghere medicală.
Este. Părintele Thomas e şi medic.
- Şi sora Anne e infirmieră. - Ar trebui să se afle
sub supravegherea unui doctor necatolic.
Face apel la compasiunea ta, Kristen.
Dar nu ea o face. Ci demonul care o posedă.
De aceea demonul îţi vorbeşte.
Sunt aici ca să fiu obiectivă?
- Da. - Atunci, din punct de vedere obiectiv,
ar trebui să-i puneţi capăt.
E deshidratată, sângerează şi e labilă mintal.
O exorcizare, odată începută, trebuie dusă la bun sfârşit.
Un spirit necurat, neexorcizat în mod propice,
se va întoarce cu alte şapte spirite, mai rele decât primul.
Ce sugerezi?
Un doctor.
Doctore, sunt eu, Kristen. Ce faci?
Leland Townsend Psiholog clinician
Ce faceţi, fetelor?
Luăm suc.
Bine. Să nu vărsaţi pe jos.
Acum e timpul pentru partea cu provocarea.
N-am mai fost aici, jos, de o grămadă de timp.
Dacă v-aş provoca să vă omorîţi mamele, cum ai face-o?
Nu vreau să-mi omor mama.
E doar un joc. Ne prefacem.
Tu cum ai face-o, Laura?
Cu pupici.
Gura!
Nu aşa se joacă.
Nu spune "gura! ". E nepoliticos.
- Poate cu otravă? - Lila.
Otravă de şoareci.
Ai spune: "Mamă, trudeşti atâta şi faci atâtea pentru noi.
Lasă-mă să-ţi fac un tort".
Şi apoi pui otravă de şoareci în el.
Da. Sau ai putea s-o înjunghii în timp ce doarme.
Hayley, de ce ai spus asta?
Cred că am găsit locul perfect pentru a ascunde cadavrul.
Priviţi.
- Ce credeţi că e înăuntru? - Gândaci.
Probabil gândaci.
Poate sunt pisici?
Dacă sunt pisici, atunci sunt moarte.
De ce spui asta?
Dacă trăiesc, cineva trebuie să le salveze.
Lexis.
Nu.
- Lexis, sunt pisici. - Lexis.
- Trebuie s-o faci. - Vrei să moară pisicile, Lexis?
Haide.
Intră.
Nu mi se pare în regulă. Ar trebui să vorbim cu bunica.
De ce? Ne distrăm, atâta tot.
Aşteaptă.
Lexis, e în regulă! E un joc.
Bine. A plecat.
Vreţi să facem ceva foarte înfricoşător?
Dr. Kurt Boggs.
Clubul de striptease a fost construit peste un bordel colonial.
Tatăl uneia dintre fete era foarte ruşinat de ea,
aşa că i-a încheiat cariera de prostituată. Definitiv.
- Adică şi-a omorât fiica. - Da, ne-am prins şi noi.
Mi s-a părut că văd ceva.
- Vanessa. - Da, am văzut şi eu.
Bine. Înaintăm. Rămâi aici.
Uite ce e... Suntem înregistraţi?
Acum nu. Nu şi dacă vorbim în şoaptă.
Mi-ai plăcut online fiindcă...
- Ai fost sinceră. - Şi tu ai fost.
Hai s-o ţinem tot aşa.
Ben.
Ce-a fost asta?
- Voi aţi făcut-o. - Nu.
Echipa ta a făcut-o.
Nu sunt camere. Nu filmează nimeni asta.
- Vanessa, îţi baţi joc de mine? - Nu.
Hai să plecăm de aici.
Doamne! Dougie, haide. Filmează, filmează.
Dă-mi camera.
Tony, opreşte-te. Cum s-a întâmplat asta?
- A început să sângereze din senin. - Avem nevoie de un doctor.
Cheamă-l pe Jim. Avem nevoie de un doctor.
E ora 10:38
şi suntem martorii unui atac din partea demonului.
Brusc, toţi au început să sângereze.
Dougie sângerează.
Celălalt producător sângerează şi el. S-a întâmplat aşa, din senin.
Vanessa.
Lasă-ţi capul pe spate.
- Ce e? - E ca un câmp de forţă paranormal...
Probabil e ceva toxic în clădire.
Trebuie să te întorci.
Fă-o iar pentru cameră!
... de noi, oricine ai fi.
În numele şi prin puterea stăpânului nostru, Iisus Christos.
Nu privi înspre ea, demonule. Nu te poate ajuta.
Spune-mi cum te numeşti.
Domnul te-a iertat.
Viziunile tale sunt despre iad, nu despre rai.
Cele trei stele...
... sunt din iad.
David?
Este...
Viziunea mea.
Întoarce-i spatele lui Dumnezeu. Urmează-l pe el.
Puterea e la el.
Te gonesc de lângă noi, oricine ai fi.
Deliruri, halucinaţii, comportament motor anormal.
- Sunt simptome ale schizofreniei. - Şi ale posedării diabolice.
Pacientei i s-a îndoctrinat prin religie
ideea că durerea şi suferinţa sunt provocate de demoni.
Asta a intrat în halucinaţiile ei.
Crezi că exorcizarea alimentează halucinaţiile?
Da. La schizofrenie,
aprobarea halucinaţiilor doar escaladează boala.
După părerea mea, asta se petrece aici.
Dacă nu sunt halucinaţii?
Dr. Boggs a absolvit facultatea Johns Hopkins.
Tratează schizofrenia de 30 de ani.
Sigur, hai să-i cerem opinia profesională şi apoi s-o ignorăm.
Înţeleg asta.
Eu întreb: dacă posedarea ei nu e o halucinaţie?
M-aţi chemat aici şi îmi cereţi să "cred".
Dar eu cred în fapte concrete. În psihiatrie.
O privesc şi văd o femeie foarte bolnavă care are nevoie de îngrijire medicală.
Şi care ar putea muri în lipsa ei.
Şi noi vedem o femeie foarte bolnavă care ar putea muri dacă ne oprim.
Şi eu trebuie să mă întorc înăuntru.
Te-ai răzgândit. Crezi că e posedare?
Cred că ea mi-a văzut viziunea şi o foloseşte împotriva mea.
Da...
Cred că e posedată.
Dacă noi credem şi ei nu, ce soluţii avem?
Dumnezeu Tatăl îţi ordonă, Dumnezeu Tatăl îţi ordonă.
Dumnezeu, Sfântul Spirit, îţi ordonă.
Dumnezeu Tatăl îţi ordonă, Dumnezeu Fiul îţi ordonă,
Dumnezeu Sfântul Spirit îţi ordonă.
Încetează în faţa mâinii atotputernice a lui Dumnezeu.
Dumnezeu Tatăl îţi ordonă...
Bine. Are nevoie de un doctor. Totul e o păcăleală.
- Despre ce vorbeşti? - Aia nu e apă sfinţită.
Am schimbat-o cu apă de la robinet.
- A reacţionat la apă normală. - Nu ăsta era rolul tău, Kristen.
Sunt aici ca să ofer îndrumare psihologică.
Da, ceea ce n-ai făcut.
Pur şi simplu ai hotărât că dacă...
Nu, voiam doar să văd dacă există o rădăcină psihologică la boala ei.
Şi există. Când aţi stropit-o cu apă normală,
ea s-a prefăcut că apa afectează demonul, deci...
Dacă vrei să faci experimente, vorbeşti cu mine.
- Nu le faci, pur şi simplu. - Trebuie să chem paramedicii
pentru un caz de tratament forţat.
- Nu, d-le, nu aveţi dreptul. - Nu e ceva supranatural, părinte.
E o femeie bolnavă care e în pericol de automutilare.
Nu, e în pericol de a fi rănită de forţe supranaturale,
mai ales dacă e plasată într-un spital nepregătit pentru asta.
A avut aceeaşi reacţie la apa normală ca şi la apa sfinţită.
Asta înseamnă că e o boală a minţii, nu a sufletului.
Nu contează.
- Ce?! - Despre ce vorbeşti?
Eu am crezut că e apă sfinţită.
Am vrut să o binecuvântez cu apă sfinţită.
De aceea, prin voinţa mea, era apă sfinţită.
Cu tot respectul, părinte, raţionalizezi lucrurile
ca să se potrivească sistemului tău de convingeri.
Tu faci acelaşi lucru, Kristen.
- Nu. Eu îmi fac treaba. - Nu.
- Treaba ta e să ajuţi la evaluare. Tu... - Staţi, staţi.
Eu iau decizia.
Eu voi hotărî.
De ce a reacţionat soţia mea la apa normală de parcă era apă sfinţită, părinte?
Demonul răspunde la puterea lui Dumnezeu
şi Dumnezeu poate folosi orice element doreşte.
Apă, sânge, nisip, cenuşă...
Atunci, de ce permite Dumnezeu să păţească aşa ceva soţia mea?
Fiindcă Satana e în lumea asta,
iar Dumnezeu vrea să-l învingem prin propriile noastre alegeri.
Posedarea diabolică nu e un diagnostic psihiatric recunoscut de medicină.
Dacă ai dreptate şi e o problemă medicală,
de ce nevastă-mea are vocea schimbată?
- Glossolalia? - Da. E rară, dar posibilă.
În timpul episoadelor maniacale severe,
oamenii foarte religioşi care sufereau de halucinaţii majore
au putut vorbi în alte limbi.
Am văzut-o dând cu un bărbat de perete. Cum a putut face asta?
- Excited delirium. - Excited delirium. Pacienţii prezintă
o forţă incredibilă datorită adrenalinei.
E ştiinţă, d-le, nu ceva supranatural.
Vreau să continue exorcizarea. Dar vreau să fiţi şi voi doi în cameră.
Eşti bine?
Da. Voi supravieţui.
Îmi stă bine aşa, nu?
De fapt, da.
Nu mă tragi în piept, nu?
Crezi că mi-am provocat o sângerare nazală ca să dai tu prost în serial?
Nu.
Şi ce am văzut noi înăuntru?
- Fantoma? - Da, "fantoma".
- N-ai avut nici o legătură cu asta? - Nu.
Hei! Ce naiba faci?
Demonstrez cum ai făcut-o.
Ăsta e un proiector Phantograph.
Împrăştie particule... O ceaţă chimică.
Şi apoi proiectează lumină pe ea
ca să facă lucrurile să apară drept fantome adevărate.
Asta-i tehnologie de ultimă generaţie, Tony.
Ne-ai filmat?
A fost o farsă de Halloween, Vaness.
Problema e că unii oameni sunt alergici la chimicalele pe care le-ai folosit.
De aici şi sângerările.
Ticălosule!
Bine, dă-i jos.
Practic, sunt dezbrăcat.
Ce culoare au chiloţii tăi?
Nu-mi spune. Boxeri, cu inimioare pe ei?
Mai rău. Cavaleri Jedi.
Doamne.
Stai. Mă sună cineva.
- Ignoră apelul. - Nu, nu pot.
Haide. Rămâi cu mine.
Vreau să stabilim o dată pentru cină.
Nu. Lasă-mă o secundă.
S-ar putea să închid.
Nu, nu... Revin imediat.
Aşteaptă, revin imediat.
- Alo? - Kristen?
- Nu. Cine e? - Michelle Philips.
- Din trupa Mamas & Papas? - Poftim?
Lasă. Sunt Sheryl, mama lui Kristen.
Spune-i lui Kristen că regret nespus că Brenda n-a putut să vină.
- E bolnavă. - Brenda?
- Da. - Dar e aici. E în camera lor.
- Nu. E în patul ei. - Păi şi atunci...
- Eşti sigură? - Mă uit la ea acum.
Dar nu... Nu înţeleg.
Atunci...
Atunci cine...
Fetelor?
Doamne.
- Lexis, unde sunt surorile tale? - S-au dus la cimitir.
- Ce?! De ce? - Fata nouă le-a dus.
Voia să le arate ceva.
Dumnezeu Tatăl îţi ordonă.
Stop.
- Ar trebui să o sedez. - Nu.
- Trebuie să continuăm. - Da, dar eu...
"Duhurile necurate au ieşit şi au intrat în porci.
Şi turma, în număr de 60... "
De data asta, porcii nu vor pieri.
Porcii sunt aici, printre voi, şi vor cauza multă suferinţă.
Fetele tale vor fi îngropate.
Mamă, e totul în regulă?
Kristen, fetele nu sunt aici. Au ieşit.
Ce?! De ce?
Trebuie să vii. Una din fetele care a venit în seara asta
nu e cine a pretins că e.
Şi mama Brendei a sunat şi a zis că ea e bolnavă.
Şi fetele s-au dus după ea la cimitir. Te rog, vino acum.
Te rog!
- Ce-a fost asta? - Mă doare burtica.
Câte dulciuri ai mâncat?
Ai zis că vom juca alt joc. Ăsta nu e un joc.
E un joc. Se cheamă "înmormântare".
Priviţi.
Priviţi acolo.
Doamne, ce tare!
- Du-te şi atinge un mormânt. - Nu, nu vreau să-l ating.
Tu te întinzi aici.
Nu vreau.
Trebuie. Eşti moartă.
E ca atunci când te îngropi în nisip pe plajă.
- Atunci de ce nu o faci tu? - Eu trebuie să termin povestea.
N-are de ce să-ţi fie frică. E doar un joc.
Laura e mama ta şi tu ai omorât-o cu otravă de şoareci,
iar acum trebuie s-o îngropi.
Preia.
Vedem aceeaşi viziune.
Mântuitorul Iisus,
cele trei stele din mâna Lui întinsă.
Spune-le celor 60 să-ţi dea drumul.
Cele trei stele sunt rânduite împotriva lor.
Nu sunt ale diavolului.
Sunt trimise din Rai.
Te vor proteja.
- Şi cavoul? - Da.
Cei 60 nu ţi se pot împotrivi.
Sunt prea puternici pentru mine.
Nu. Doar pretind a fi.
- Mi-e frică. Mi-e frică. - Şi mie.
Dar...
Sunt aici.
Am văzut acelaşi lucru.
Eşti în pericol.
El vine după tine.
Atunci spune-i să te lase pe tine.
Caroline?
Unde e soţul meu?
William?
Mergi acasă?
Da. Aşa mă gândeam.
Cum ţi-e nasul?
- Mai bine. - Da.
Mai vorbim pe Twitter?
Sună.
Vreţi să auziţi sfârşitul poveştii?
Povestea cu fata arsă?
A fost odată ca niciodată o fată,
atât de arsă de părinţii ei,
că semăna cu un monstru.
Nimeni nu o putea privi mai mult de un minut.
Nu putea ieşi din casă, fiindcă oamenii se speriau de ea.
Ţipau şi fugeau.
Noaptea de Halloween
era singura noapte când putea ieşi.
Fiindcă putea purta o mască.
Şi nimănui nu i se părea ciudat.
Şi nimeni nu se speria de ea.
Până ce şi-o dădea jos.
Lynn!
Lila şi Laura!
Mama!
Acolo!
Laura?
E în ordine.
Unde e Laura?
Aici. Haide.
Era un joc. Ne jucam de-a înmormântarea
şi Brenda ne-a convins să o îngropăm.
- E în ordine. - Ce?!
În joc, d-nă Bouchard.
A trebuit să ne ucidem părinţii. Aşa ne-a spus Brenda.
Aşa e. A zis că e o rundă bonus.
Unde e Brenda?
Resincronizare: Laurbest
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania