- Caroline este... - Posedată.
Posedarea ei nu e o halucinaţie.
Nu e apă sfinţită. Am schimbat-o.
Nu aveai dreptul, Kristen.
Dacă vrei să faci experimente, vorbeşti cu mine.
Nu faci cum te taie capul.
Eu sunt Sheryl.
Leland. Voi pleca, dar voi aştepta afară, după colţ.
Ketamină şi pastile.
Unde eşti, Doamne?
- Bine, care-i treaba? - Adică?
- Sunteţi tăcuţi. - N-avem ce ne spune.
- Un profet? - Da.
- Ai mai avut cazuri d-astea? - Nu.
- Descoperim dacă e pe bune sau nu? - Da.
Sunteţi foarte distractivi în dimineaţa asta.
Hei!
Staţi la rând! Noi aşteptăm de dimineaţă ca să-l vedem pe profet!
- Sunteţi de la biserică? - Da.
Intraţi, vă rog.
E recreaţie. Aşa o să fie pentru încă zece minute.
Casa ta e în pericol. Pleacă înainte să se afunde în întuneric.
Ce înseamnă asta?
Grace.
Bună. Eu sunt Grace. Vreţi să luaţi loc?
- Da. - Mulţumesc.
Eu sunt David, iar ei sunt Kristen şi Ben.
- Bună. - Îmi pare bine.
- Vrei să anunţ siesta? - Nu, e în regulă.
Aşadar... Vreţi să ştiţi dacă Dumnezeu îmi vorbeşte?
- Da. - Îmi vorbeşte.
Cum îţi vorbeşte Dumnezeu?
Foarte rar.
- Îl auzi? - Da.
- Ce voce are? - O voce şoptită. Înceată.
- Îl vezi? - Nu.
Îl auzi acum?
Nu.
- De ce? - Nu are nimic de spus.
- Aştepţi să aibă El ceva de spus? - Uneori. Alteori îi pun eu întrebări.
- Îl poţi întreba ceva acum? - Da.
Aveţi o întrebare?
Jeffrey Epstein s-a sinucis?
- Ben! - Ce-i?
Nu.
Cum a fost ucis?
Cu o pernă.
De ce a fost omorât?
Fiindcă le putea face rău unor oameni puternici.
E ciudat să împarţi profeţii oricui îţi cere.
Spre deosebire de...
Deci îmi poţi spune ce vrea Dumnezeu de la mine?
Da.
Ce vrea Dumnezeu de la mine?
- Eşti în pericol. - În ce sens?
Ei ştiu de viziunile tale. Şi vor să te oprească.
Tu trebuie să eviţi roşul în următoarele şapte zile.
Aduce mai mult a răvaş decât a Dumnezeu.
Uneori, Dumnezeu e ca un răvaş.
De ce ai umflat aia?
Când vocea Domnului devine prea înceată, mă ajută să-l aud.
Aşadar?
Pare sinceră.
- E suficient? - Nu.
Susţine că profeţeşte în numele lui Iisus?
- Da. - Şi?
Şi eu pot profeţi în numele lui Iisus. Întrebarea e dacă am dreptate.
Ea are dreptate?
Pot să te întreb de ce am primit cazul ăsta?
- Fiindcă asta ţi-e meseria. - Nu.
Milioane de oameni susţin că vorbesc în numele Domnului.
Dacă i-am cerceta pe toţi, ne-ar trebui decenii.
De ce ea?
Vrem să ştim dacă are dreptate.
- A mai avut dreptate? - Da.
- Cu ce? - Nu pot răspunde.
Verificaţi-i profeţiile. Apoi, vorbim.
- Ce-a fost asta? - Da.
N-am idee.
Dar era un scrib acolo care nota profeţiile ei.
Hai să comparăm profeţiile ei cu datele.
Da.
Kristen, ai o clipă liberă?
- Nu suntem de acord. - În legătură cu această profeţie?
În legătură cu noaptea trecută. Exorcizarea.
Asta ar trebui să fie un avantaj, nu o carenţă.
Mie aşa mi s-a părut.
A fost până n-ai avut încredere în mine şi ai vărsat apa sfinţită.
Era singura modalitate.
Nu era. Dar chiar dacă ar fi fost, ai încredere în mine şi spune-mi.
Dacă ţi-aş fi spus, i-ai fi spus exorcistului?
- Da. - Şi experimentul ar fi fost în van.
Nu era locul potrivit pentru un experiment.
Orice loc e potrivit pentru un experiment.
Doar aşa rezultatul nu e alterat.
Atunci ai încredere în mine, susţine asta în faţa mea.
Şi vom discuta.
Ai idee cât de ciudat e pentru mine să fiu implicată în asta?
Ziua fac cumpărături la Whole Foods, iar noaptea spun chestii de genul:
"I-ai fi spus exorcistului? "
Parcă m-am întors în Evul Mediu.
Bine. Ne vedem mâine!
Nu era. Dar chiar dacă ar fi fost,
ai încredere în mine şi spune-mi.
Dacă ţi-aş fi spus, tu i-ai fi spus exorcistului?
- Da. - Şi experimentul ar fi fost în van.
Nu era locul potrivit pentru un experiment.
Orice loc e potrivit pentru un experiment.
- Stai, stai. - Ce e?
E greşit.
Nu e.
Nu e bine.
De ce?
Haide, iubito, sărută-mă din nou.
Te doresc mult.
- Pe cine suni? - Pe Kristen.
Am tras o sperietură cu nepoatele mele noaptea trecută.
- Haide, e cântecul meu favorit. - Toate sunt favoritele tale.
Ce să scriu?
"Alunecare de teren locală".
Alunecare de teren locală.
O alunecare de teren de 10 metri a avut loc în Queens noaptea trecută.
Terenul s-a destabilizat din cauza unei ploi recente,
iar pământul s-a căscat.
Multe vieţi s-au salvat datorită unei femei.
- Nu înţeleg. Ce legătură are... - Am fost avertizată.
De aceea m-am mutat. Şi mi-am avertizat şi vecinul.
E doamna de la creşă?
- Da. - Care era profeţia?
"Lasă-ţi casa.
E în pericol de a se afunda în întuneric".
Trebuie să vorbesc iar cu ea.
Da.
Şi eu.
- Stai. A prezis alunecarea. - Nu. A anticipat-o.
- E chestie de semantică. - Nu, nu e.
- E analiză ştiinţifică. - Stai puţin, Ben.
Cum adică "a anticipat"?
Alunecările de teren sunt fenomene naturale.
Există mai mulţi factori predictivi.
S-au auzit sunete neobişnuite de destabilizare în acel cartier.
Crezi că a studiat factorii care au prezis alunecarea?
Nu, spun că există persoane intuitive care pun lucrurile cap la cap involuntar.
Lucruri de pe Facebook, de la ştiri.
Nu e o profeţie, e natura umană.
- Kristen? - E adevărat.
Există persoane cu simţuri hiperdezvoltate.
Dacă visezi că se rupe o treaptă de la o scară sub piciorul tău,
iar a doua zi se rupe, asta nu e previziune.
Inconştientul tău îţi comunică ce au observat simţurile tale
în fracţiunea de secundă când ai călcat pe ea.
Bine. Presupun că trebuie să mergem s-o vedem.
Pune tu întrebările de data asta, Kristen.
Desigur.
Mă duc la fotbal, mamă. Te iubesc.
- Ce e aia? - Ce?
- Bluza ta e roşie. - Da. E nouă.
Bine. O porţi pe asta, te rog?
- De ce? - Nu-mi place cum iese roşul în evidenţă.
Ce ciudat.
Bună dimineaţa!
Vouă!
Bunico, mama vrea să-i port bluza.
De ce? Îmi place bluza aia.
- Fiindcă nu-i place roşul. - Ce?
- Mama devine ciudată. - Da.
- Mersi! - Zău, aşa e.
- Pa! - Du-te şi fă-le praf.
- Aşa voi face. Te iubesc. - Bine.
Dacă nu-ţi place roşul, de ce porţi cerceii ăia?
Pari fericită. E vorba de noul tău iubit?
N-am nevoie de un băiat ca să fiu fericită.
Vrei să-l cunoşti?
- Nu crezi că o să-l copleşim? - O să fie un test bun, nu?
- O să comand mâncare. - Nu, gătesc eu.
- La 6? - Şi mai bine.
O să-l adori.
- Te simţi bine? - Eu ar trebui să-ţi pun întrebarea asta.
- Aşa sunt de obicei? - Exorcizările? A fost prima pentru mine.
Am mai avut de furcă cu schizofrenici şi psihotici la Bellevue.
Am avut o spaimă nocturnă din nou.
N-ai mai avut de mult.
Cu incubul tău, George?
La început era o fantezie sexuală standard.
Şi apoi, din nu ştiu ce motiv, George i-a luat locul.
Despre ce era fantezia sexuală?
Nimic important.
Bine. Poţi încerca ceva.
- Pastile? - Nu.
- Ai avut vreodată vise lucide? - Nu.
E o modalitate de a-ţi controla visele.
Devii conştientă că visezi.
Iar apoi tu preiei controlul, nu el.
- Poftim. Leagă-ţi asta la încheietură. - De ce?
Pune alarma de la telefon să sune din oră în oră.
- Da. - Uită-te la încheietura ta.
Priveşte şnurul albastru şi pune-ţi întrebarea: "Visez? "
Ştiu.
Dar tu pune-ţi întrebarea.
Evident, nu visezi.
Dar, la noapte, mintea ta adormită
va continua ritmul de a te uita la încheietură.
Şi atunci vei şti că visezi,
fiindcă lipseşte şnurul albastru şi te vei trezi din vis.
- Chiar funcţionează? - Da. Încearcă la noapte.
E o modalitate de a-l înfrunta pe George.
Şi ce fac atunci? Îl omor?
Nu. Îl confrunţi, îl întrebi ce vrea.
Şi spune-i: "N-ai nici o putere asupra mea.
Eu controlez acest vis. Pleacă".
"Uneori, visele mele se repetă în realitate".
Adevărat.
"Când şi când, mă preocupă sănătatea mea".
- Prin astea îmi testezi... - Intuiţia.
E făcut de armată.
S-a descoperit că unii soldaţi aveau un şaselea simţ sporit
legat de poziţionarea pe câmpul de luptă.
"Când şi când, mă preocupă sănătatea mea".
- Întreabă-mă ce vrei tu să ştii. - Vreau să ştiu asta.
Ba nu.
De ce nu-mi poţi spune exact de ce să mă feresc?
De ce doar roşul?
De ce nu un accident cu o maşină roşie
sau un om cu cămaşă roşie sau...
Fiindcă Dumnezeu e uneori precis, alteori nu.
E un pic convenabil, nu?
- Ce limbă vorbeşte Dumnezeu? - Cantoneză.
Mandarină. Engleză.
Ce se potriveşte pe moment.
Altceva?
Fiica mea, Laura... Va fi bine?
Fii mai precisă.
Problema de sănătate a fiicei mele. Valva inimii ei îşi va reveni?
Da, îşi va reveni.
- Nu-ţi place asta? - Nu, nu-mi place.
- Ar trebui să continuăm. - De ce?
Mi se pare o tâmpenie că sufli într-o jucărie şi vorbeşti despre fiica mea.
Hai să revenim la test.
Îmi pare rău.
Nu trebuia să transform asta în ceva personal.
Chiar e ceva personal.
I-am făcut toate testele precognitive standard,
chiar şi unele mai puţin convenţionale.
A avut un punctaj de 50%.
Din punct de vedere psihologic, nu e o persoană intuitivă.
I-am verificat afirmaţiile şi...
- Profeţiile. - Da.
Multe nu pot fi verificate.
- De ce? - Nu s-au întâmplat încă.
Şi cele care s-au întâmplat?
Sunt exacte în proporţie de 70%.
Nu e chiar un procent divin.
Unele sunt particulare şi personale, sunt greu de verificat.
Monsenior, de ce facem asta?
- Hai să vorbim între patru ochi. - Nu.
Orice mi-ai spune, eu le voi spune lor, mai bine aud direct de la tine.
- E în regulă, putem ieşi. - Nu, vreau să rămâneţi.
- Ce e? - Codexul Poveglia.
Uită-te. E o reproducere.
- N-am auzit de el. - Nici n-ai fi auzit.
Puţini din afara Sfântului Scaun ştiu de existenţa lui.
- Ce e? - Profeţii.
15 pagini de profeţii.
Au fost transcrise de călugări pe insula Poveglia, în 1550.
De la Benedetto Lapuente, un martir cartoşian.
- Şi asta e singura copie care s-a făcut. - De ce e la tine copia?
Unele profeţii au fost respuse cuvânt cu cuvânt de profetul vostru.
- Doamna de la creşă? - Da.
- Cum e posibil? - Nu ştiu.
De 500 de ani, nici o copie a acestui document nu a ieşit din arhiva Vaticanului.
Doar Sfântul Scaun ştie de existenţa lui
şi doar papii au văzut profeţiile cu ochii lor.
Cam cât de ad-litteram sunt profeţiile ei?
De aceea v-am dat acest document. Traduceţi-l şi verificaţi.
Nişte evaluatori de la Vatican au citit ştirea asta desprea ea.
Şi una din profeţii s-a adeverit a fi identică.
Deci Vaticanul vrea să aflăm dacă ea spune adevărul?
Da. Şi ar prefera să nu fie aşa.
De ce?
Pentru că aceste profeţii sunt dezastruoase.
Pentru cine?
Pentru toţi.
Treaba asta e ciudată.
Chiar ne-ar da Vaticanul pe mână acest document secret?
Nu ştiu. S-au întâmplat lucruri şi mai stranii.
- Cat ai tradus din el? - Cam jumătate.
Până mâine îl termin.
Stai aşa. E cronometrul meu. Sună din oră în oră.
Ce ciudat.
Ce?
- Nu e la încheietură. - Putea să cadă?
- Visez? - Ai nevoie de ajutor?
Ai nevoie de ajutor?
Visez. Şi ştiu că visez.
Pot prelua controlul.
Kristen!
Cine e ăla?!
Ce?!
În faţă!
- Eşti a mea. - Nu!
Eu controlez acest vis!
Dă-te!
Eşti în visul meu.
Ce vrei?
O muşcătură.
N-ai nici o putere aici. Eu controlez acest vis.
Acum, dă-te la o parte.
Doamne.
Acum ştiu de ce codexul a fost păstrat secret la Vatican.
Prezice sfârşitul bisericii catolice.
Da.
Dacă Grace spune adevărul?
E o problemă pentru noi.
Cum putea şti ce s-a scris în 1550?
Sunt şi alte variante.
"Unii vin îmbrăcaţi în haine de oi, dar pe dinăuntru sunt nişte lupi feroce".
Crezi că e un profet fals?
Vrem să fie un profet fals.
Ajută-ne să descoperim asta.
Ai viziuni cu Dumnezeu?
De ce întrebi?
E o întrebare din chestionarul nostru.
Ba nu e.
Dumnezeu te iubeşte, David.
Nu trebuie să-l vezi ca să fii iubit de El.
De unde ştii că-l auzi pe Dumnezeu şi nu pe altcineva? Sau altceva?
- Pe Lucifer? - Da.
Eu ajut oameni.
Lucifer nu are nici un interes să ajute oamenii.
Diavolul nu aduce daruri de putere ca să ademenească oamenii?
"Căci se vor ridica christoşi falşi şi îi vor înşela chiar şi pe cei aleşi".
Da, dar "îi veţi cunoaşte după roadele lor".
Tu îl auzi pe Dumnezeu?
L-am auzit.
Dar nu ca tine.
Şi câteodată nu sunt sigur cine îmi vorbeşte.
Ce semnifică asta?
Trei stele.
Tatăl, Fiul, Sfântul Duh.
De ce sunt pe pământ?
Nu e pământul.
- Ce e? - Geometrie sferică.
- Un triunghi în spaţiul tridimensional. - O piramidă.
Practic, e un triunghi Euler.
David, sunt eu. Mi-am dat seama ce a desenat Grace.
David?
Eşti acasă?
Vin.
Bună. Scuze, dar aveai telefonul închis. Mi-am dat seama ce a desenat Grace.
Priveşte.
Spaţiile nu sunt alandala. Se potrivesc în codex.
Eşti bine?
Da. Bine.
Arată-mi.
Deci... Aici.
Uită-te la spaţii.
Vezi?
Adică... Măiculiţă!
Bine.
Putem face asta mâine.
Nu, nu, nu.
Odihneşte-te şi vorbim mâine.
Cine eşti?
- A venit, a venit. - Răspund eu.
Ce frumuşică eşti!
- Măi să fie! O la la! - Gata, încetaţi.
Sunteţi prea dramatice.
Unde e mama voastră?
O reţine munca. Dar ajunge în curând.
- Da, o să aducă brioşe sau altceva. - Bine, bine.
Faceţi curăţenie.
Bună! Ai ajuns devreme.
Eram nerăbdător să-i cunosc pe toţi.
Fiicele mele!
Nu ai lumânări care să se asorteze.
Sunt ori lumânări aniversare, ori lumânări parfumate.
Doamne! Am uitat complet că în seara asta îţi cunosc iubitul.
N-are nimic. Am pregătit cina împreună.
Ascultă.
Nu e cine ştie ce bucătar, dar el se crede bun, aşa că fii îngăduitoare.
Am înţeles. Unde sunt fetele?
Sus. Lee le place, habar n-am de ce.
Şi fii politicoasă, te rog.
Îi e frică că nu va face o impresie bună.
- Desigur. - Mulţumesc.
Îmi place cafeaua, îmi place ceaiul!
Îmi place să danseze diavolul cu mine!
Numără până la şapte. Eşti în rai.
Numără până la şase şi eşti în groapă.
Unu, doi, trei, patru, cinci,
şase, şapte!
- Mamă! - Bună, mamă!
Dânsul e Leland.
E de treabă. Ne place de el.
O să-ţi placă de el.
Ce chestie. Eu şi mama voastră ne cunoaştem.
Bună, Kristen.
N-am făcut legătura dintre tine şi Sheryl.
Vă cunoaşteţi?
- De unde vă cunoaşteţi? - De ce nu spui ceva?
- Staţi aici. - De ce? Stai!
La parter. Acum!
E adevărat, Kristen.
N-am ştiut că Sheryl e mama ta. Ce mică e lumea.
Cina e aproape gata.
Nu o să-ţi vină să crezi. Eu şi Kristen ne ştim de la muncă.
- De la noul loc de muncă? Serios? - Nu, de la procuratură.
Şi eu sunt psiholog criminalist acolo.
Glumeşti!
Nu. Dar n-am făcut niciodată legătura.
Trebuie să discut cu Leland ceva legat de muncă, mamă.
Pe aici. În garaj.
Nu puteţi vorbi după cină?
Nu, trebuie să vorbim acum. Hai, prin bucătărie.
Bine, dar să nu staţi prea mult, da?
Biroul meu e în spate.
Ce frumos e aici. Trebuie să-mi iau şi eu aşa ceva.
E deschis.
Ce poze!
Cine ar fi bănuit că îţi place aventura?
- Kristen, Kristen. - Taci naibii!
Ştiu că au existat neînţelegeri între noi.
- Doamne. - Taci! Nu mori din asta.
Nu am atins arterele carotide sau vena jugulară.
- De ce faci asta? - Ţine ăsta strâns la gât.
Nu vreau nici o picătură din sângele tău pe podeaua mea.
Nu te întorci aici. Niciodată.
Nu te vezi cu fetele mele. Nu te vezi cu mama mea.
Nu te vezi cu mine.
Ai 20 de minute ca să ajungi la Urgenţe,
după vei ameţi de la pierderea de sânge.
Ai nevoie de 20 de copci. Ai înţeles?
Niciodată nu m-ai excitat într-atâta.
Pleacă, până nu tai mai adânc.
Ia-o ocol până la maşină.
- E revoltător. - Da, obişnuieşte-te.
Ai 18 minute.
Ţine prosopul apăsat!
- Hei! - Bună, mamă.
A avut loc un accident şi Leland a trebuit să meargă la spital.
Ce?!
S-a tăiat la gât într-un piolet din garaj, aşa că a trebuit să plece în grabă.
Ce tot spui? Unde e?
Nu e în spate. A plecat.
N-a vrut să împrăştie sânge prin casă.
El a gătit asta?
Kristen, de ce n-ai venit după mine?
Se grăbea. Leland a făcut asta?
Da. De ce te comporţi ca o lunatică?
Doamne, ce faci?
- Fac curat. - Mamă?
- Nu trebuia să luăm cina, mamă? - Ba da.
O să încălzesc pizza de ieri seară.
- Credeam că luăm o cină adevărată. - Asta facem.
Vă aduc mâncarea în cameră, duceţi-vă sus.
Ai făcut o regulă. Nu avem voie să mâncăm sus sau în pat.
Corect. Duceţi-vă!
- Unde te duci? - Tu ce crezi? După el.
Nu, mamă. Stai.
Nu-l mai vreau la mine în casă.
- Ce?! De ce? - Pentru că e un om rău.
Dumnezeule!
Kristen, eu şi taică-tău nu ne împăcăm, bine?
Ce?! Nu e vorba de asta.
Mă întâlnesc cu alţi bărbaţi. Obişnuieşte-te cu ideea.
- E un psihopat, mamă. - O, Doamne.
Un lucru ţi-am cerut, să fii drăguţă cu el.
Bună. Da, unde eşti? Ştiu, acum am aflat.
Îmi pare foarte rău. Vin imediat.
Unu, doi, trei, patru, cinci, şase, şapte, opt, nouă, zece!
Nu e corect! Ai făcut-o dinadins, ca să pierd!
Cum să nu fie corect? A fost foarte corect.
- Nu e corect! - Da! În sfârşit.
Doamne, ce foame mi-e.
Povestiţi-mi despre noul prieten al bunicii.
- E de treabă. - Da, ne place de el.
- Mamă, pizza asta e rece. - Da, e rece.
- De ce n-ai încălzit-o? - Exact.
E rece, mamă.
Ce-s astea? V-a dat cadouri?
Da, sunt jurnale.
- Uite, au unicorni pe ele. - Sunt drăguţe.
- Uită-te la al meu. - Da, chiar sunt frumoase.
Ce e ăsta? El a făcut desenul ăsta?
Da, ne-a învăţat cum să desenăm.
E bunicel la desenat.
Trebuie să le iau.
- Ce au jurnalele? - Mamă!
Mâncaţi-vă pizza rece! Mă întorc.
Salut. Aţi apelat căsuţa vocală a lui David Acosta.
Lasă un mesaj şi te sun eu.
Ştiu. Marfă, nu?
Grace a desenat încă trei profeţii asemănătoare,
dar nu se potrivesc în paginile pe care ni le-ai dat.
Asta ne face să credem că ne ascunzi altele.
- Aţi tradus-o? - Da.
Ne ascunzi pagini?
Codexul are 280 de pagini. Asta e doar o parte din el.
Ce zice?
Profeţia completă nu e despre sfârşitul bisericii catolice.
E despre sfârşitul lumii.
Bine.
Uite ce trebuie să faceţi.
Duceţi-vă la Grace
şi puneţi-o să deseneze tot ce ştie despre Codex.
Ce spui? Că e un profet adevărat?
Sau unul fals. Duceţi-vă la ea.
Convingeţi-o să-şi termine profeţia. Apoi, vom şti.
- Ce părere ai? - Ce?
E un profet adevărat? Te-ai ţicnit?
- Atunci, cum? - Bine.
Vaticanul zice că are un document super secret
pe care nu l-a văzut nimeni, niciodată. Nimeni!
Doar mulţi papi şi noi, trei neica nimeni din Queens.
Vreme de cinci secole nimeni nu l-a văzut.
E aceeaşi organizaţie care nu poate să controleze pedofilia.
Uite părerea mea.
Acel document a trecut prin mâinile a mii de oameni de-a lungul secolelor
şi tuturor li s-a spus acelaşi lucru:
"Eşti special. Doar tu l-ai văzut".
Şi, cumva, a ieşit la iveală,
fiindcă oamenii nu sunt în stare să păstreze un secret.
Şi, cumva, Grace l-a văzut.
Poate nu ştie că l-a văzut, dar l-a văzut.
Dacă crezi toate chestiile astea despre biserica catolică,
de ce lucrezi pentru ea?
Nu lucrez pentru biserică. Lucrez pentru David.
Şi îmi place de David.
Şi de tine.
Ptiu!
- Bine, îmi retrag spusele. - Şi mie îmi place să lucrez cu tine.
Kristen, putem vorbi?
- Da. - Ne vedem acolo.
În legătură cu aseară...
Nu e nevoie să spui ceva. A fost o greşeală.
- Vreau să fie clar... - E în ordine.
- Chiar nu e treaba mea. - Stai.
În felul ăsta îl văd pe Dumnezeu.
Am avut o epifanie acum multă vreme
şi am simţit că Dumnezeu vrea să-mi spună ceva.
Dar de atunci a fost tăcut. Aşa că eu...
Facilitez lucrurile.
De aia Leland voia să te întreb despre a doua ta revelaţie.
- Ştie de treaba asta. - Da.
De unde ştii că-l vezi pe Dumnezeu
şi nu o plăsmuire a imaginaţiei tale?
Nu ştiu.
Bine.
- O să fii bine? - Da.
M-ai sunat aseară. Ce era?
Nimic. Ceva de care m-am ocupat singură.
- Ce era? - Nimic.
D-le, o căutăm pe Grace.
Eşti avocatul ei, ce naiba! Are nevoie de tine acolo, acum.
Da.
Raid anti-imigraţie. Ne-au luat câţiva copii.
Statutul de imigrant al lui Grace a expirat, aşa că...
De aia voiam să vorbiţi cu ea. Ca s-o ajute biserica.
Unde e? Unde e Grace?
A fost luată.
Ce încerci să faci? Să mă sensibilizezi, Kristen?
- Pe bune, ăsta ţi-e planul? - E doar un puşti.
După al doilea viol la închisoare nu va mai fi.
- Nu, n-a spus el asta. - Ba da, mamă.
Serios. E un psihopat.
Nu poţi să te vezi cu el.
Recunoaşte, Kristen.
Încerci să mă sensibilizezi, dar n-ai cu cine, crede-mă.
Nu te poţi vedea cu el, mamă.
- Au zis când o mută? - Da. În orice clipă.
Poţi pleda că va fi persecutată religios dacă e trimisă acasă?
Putem pleda, dar avocaţii noştri nu sunt încrezători în şansele de reuşită.
Voi vorbi cu monseniorul să facă o pledoarie de clemenţă pentru ea.
Mulţumesc.
Mi-e frică de taberele de reeducare religioasă de la noi din ţară.
Daniel Ling.
- Daniel Ling? - Da.
- Poate primi un singur vizitator. - Sunt avocatul ei.
Scuze. David crede că îl poţi ajuta.
Bună, David.
- Grace, îmi pare rău de situaţie. - Nu avem mult timp.
- Ai ceva să mă întrebi? - Da.
Ăsta e codexul Poveglia.
Ultima ta profeţie a completat un gol în el.
Biserica crede că poţi completa mai multe.
- Monseniorul vrea să... - Pot să-l văd?
Bine.
Corturile medicale au sosit. Se începe din sectorul doi.
Cine vrea să fie consultat, să apeleze la un gardian.
D-le, pot împrumuta nişte foi şi un pix, vă rog?
Programul de vizită pentru deţinuţii din sectorul 3 se termină în 5 minute.
Mulţumesc.
Programul de vizită se termină în 5 minute.
Atenţiune, supervizori din secţiunea E.
Autobuzele vor ajunge la poarta din sud.
Pregătiţi deţinuţii pentru transfer.
D-le, îi daţi asta d-lui de acolo? Mulţumesc.
Către toţi comandanţii de echipaj,
asta e ultima strigare pentru privilegiile de vizitare.
Autobuzele pleacă în 10 minute.
Deţinuţii din sectorul 3 să se pregătească pentru transport.
Autobuzul vostru a ajuns.
Hei!
Salutare din Marea Adriatică!
Coniac Salamander.
Un deliciu foarte rar.
După un pahar, se învârte camera cu tine.
Mulţumesc.
Leland, cum ţi-e gâtul?
Mai bine. 20 de copci.
Mă face să par mai dur.
Ce e, iubito?
Trebuie să vorbim.
- Fir-ar! M-am grăbit, nu? - Nu e vorba de asta.
- Ba da. - Nu, nu.
Mereu îmi stric relaţiile fiindcă devin prea romantic, prea repede.
Nu e vorba de asta. Este...
- E vorba de fiica mea. - Ce? Nu m-a plăcut?
Nu.
- Crede că ai sabotat-o la muncă. - O, nu.
Nu vreau să intru în detalii. Doar...
Trebuie să-mi pun familia pe primul loc.
Familia e totul pentru mine.
Înţeleg.
Familia e totul şi pentru mine.
Mulţumesc.
Aşadar...
Regret că se termină aşa.
Şi eu.
Îmi dai un ultim sărut?
Da.
Resincronizare: Laurbest