Soţul tău e tot plecat?
Da. Încă câteva săptămâni.
Tu ai grijă de copii, tu plăteşti facturile,
tu ai o slujbă permanentă, iar el ce face? O arde prin Nepal?
- Tu ai făcut pozele? - Da.
Şi oaspeţii noştri de la Vatican ştiu că le-ai făcut?
Nu.
- Şi ce reprezintă? - E o hartă a răului.
Sunt sigilii,
simboluri oculte care reprezintă o ierarhie demonică pe pământ.
Ce vrei să faci cu asta?
Noi am discutat despre rău, că devine organizat,
că foloseşte tehnologia, reţelele sociale.
- Cei 60? - Corect.
Sunt 60 de sigilii aici. De unele ne-am lovit deja.
Leland Townsend,
Dwight Ferrell, ucigaşul celor trei copii.
- Şi restul? - De aceea am venit la tine.
Vrem să le găsim pe celelalte.
Consilierul tău psihologic e de acord cu asta?
Când vorbim de răul demonic, sunt pe dinafara subiectului,
dar sunt psihopaţi care cunosc acest document
şi se organizează după el.
Aparent, aceste simboluri îi inspiră.
Bine.
Voi aproba o abordare limitată.
Ce simboluri aveţi în vedere acum?
Acest sigiliu a fost folosit recent în unele picturi. Artistul e de prin zonă.
Voiam să vorbesc cu el.
Bun. Cine e?
Tatăl tău?
Aştept afară.
Nu. Poţi să te duci, dar să vină şi Kristen cu tine.
- E în ordine, pot aştepta în maşină. - Nu e nevoie să vină cu mine.
Mergeţi amândoi.
Acum... O întrebare:
dacă e unul din cei 60, care e planul tău?
- Ce plan avem? - Habar n-am.
Nu o să-ţi stau în cale. Discută cu tatăl tău.
Ca să descopăr dacă şi-a vândut sufletul diavolului?
Nu, probabil a văzut simbolul undeva.
Te avertizez, tatăl meu poate fi... un pic al dracului.
- Când l-ai văzut ultima oară? - Acum cinci ani.
E d'Artagnan.
E oficial, ne laşi baltă pentru o carieră în televiziune?
- Da, mi-am găsit noua vocaţie. - Să mai încercăm o dată.
Bine. Se pare că o să dureze o veşnicie aici,
probabil nu o să pot să mă întâlnesc cu voi.
E în ordine. Mergem în zona rurală.
E amica ta acolo?
Nu, din fericire.
Ştii ce i-ai spune?
Nu.
Probabil "salut şi la revedere".
Ar trebui s-o mai suni.
Nu, e suficient de trei ori.
Bine. Trebuie să închid.
Încercaţi să nu intraţi în belele şi să nu omorâţi vreun demon fără mine.
Bine. Promitem.
Cine e amica?
O actriţă din serialul în care apare el. Vanessa.
I-a dat numărul ei, el a sunat-o de trei ori, dar n-a răspuns.
Ups!
El va verifica de două ori tot ce facem noi,
fiindcă noi nu fugim de adevăr.
Da, sunt sceptic. Acest serial va trebui să mă convingă
că există fantome şi demoni.
Trebuie să te sincronizezi cu buzele tale.
Da, dar nu asta am spus.
- Am tăiat ca să scurtăm videoul. - Nu e mai scurt, e mai prostesc.
Eu am zis că serialul vostru e o mizerie.
Încercăm să creăm un arc narativ
şi avem nevoie să desconsideri fantomele, nu serialul.
În regulă? Să mai încercăm o dată. Nu vrem să stăm toată noaptea aici.
Nici eu, dar asta e o minciună.
E televiziune. Nu trebuie să fie întocmai ca realitatea.
Bună.
Să mai încercăm o dată, bine?
El va verifica de două ori tot ce facem noi,
fiindcă noi nu fugim de adevăr.
Da, sunt sceptic.
Acest serial va trebui să mă convingă că există fantome şi demoni.
Pari supărat.
Hai încă o dată, pe un ton mai puţin supărăcios.
Sigur. De ce nu?
Doamne, ce frumos e aici.
Cea mai apropiată casă e la 16 km.
Parcă e începutul unui film de groază.
Semnalul e prost.
Maşina mai trebuie să se strice şi fix film de groază e.
Fiule!
Spune-mi că nu-i aievea. Fiul meu s-a întors.
Salut, tată.
Ea e Kristen.
- Kristen, bună. - Bună.
Bine ai venit la The Gully.
Vreau să pictez un tricou pentru tine.
Ceva... roşu.
Dăm o petrecere. Haideţi înăuntru.
Vreau să rămâneţi peste noapte, să vă prezint unor oameni.
- Trebuie să ne întoarcem. - Ba nu.
Fă-i pe plac babacului tău, bine? Vreau să-mi cunoşti soţia.
- Te-ai însurat? - Da. Acum câţiva ani.
Ştii ce mult îmi place mariajul.
Spune-mi, încerci să-l convingi pe fiul meu să nu se facă preot?
Tată!
Ţi-o spun acum. Vreau ca sămânţa mea să se răspândească în lung şi-n lat.
Iar vorbeşte de sămânţa lui?
Am 60 şi ceva de ani, ce să fac?
- Ea e Esther, noua doamnă Acosta. - Mă bucur să te cunosc în sfârşit.
Te-aş îmbrăţişa, dar nu m-am uscat încă.
Să te usuci?
Tu ai desenat asta?
Da. De obicei desenez pe alţii, dar am decis să fiu eu pânza o dată.
- Cât de avansată e sarcina, tată? - Şase luni.
Mereu ţi-ai dorit un frate.
David Acosta! Eşti binevenit.
Şi ea e Cori.
Cineva trebuie să-l ţină în frâu pe tatăl tău.
De ce nu un preot?
Îmi place ce a spus papa Francis despre încălzirea globală.
- Ea e iubita lui David, Kristen. - De fapt, suntem doar prieteni.
Cori e cealaltă soţie a mea.
- Este... - Un "throuple".
Sau, dacă am fi mormoni, un mariaj.
Haideţi înăuntru. Mi-ar prinde bine puţin ajutor cu punciul.
Trebuie să rămâneţi pentru ceremonia străbunilor.
- Da. - Ne invocăm strămoşii.
Toţi au început să sângereze subit. Dougie sângerează.
Doamne, ce se petrece?
Pe bune?!
A fost bine.
- Mă face să par un idiot. - E de folos poveştii.
Oricum, e ultima replică.
- Suntem gata. - Bun.
- Hei! - Bună.
- Ce mai faci? - Bine. Dar tu?
- Bine. - Bun.
Bine. Pa!
- Hei! Ben! - Da.
- Nu prea înţeleg ce s-a întâmplat. - Cum adică?
Ca să ştii şi tu, o lună e prea mult.
- Ce vrea să însemne asta? - Ce?
Ai zis că o lună e prea mult.
- Ce înseamnă? - Tony, opreşti microfonul intern?
Am crezut că e o conexiune între noi. De aceea ţi-am dat numărul meu.
Da, şi de aia te-am sunat de trei ori.
- Ba nu. - Ba da. Te-am sunat a doua zi.
Şi săptămâna următoare.
- Şi săptămâna viitoare. - Pe cine ai sunat atunci?
- Că pe mine nu m-ai sunat. - Bine, înţeleg.
Eşti actriţă şi... Totul e un act şi...
Ţi-am scris numărul meu pe mână.
- Şi eu am sunat la el. - Nu am primit apelul.
Trebuie să ne apucăm de treabă!
Gura!
Arată-mi numărul la care ai sunat.
Numărul ăsta l-ai scris pe mâna mea.
Nu e numărul meu. Numerele astea sunt inversate.
Ăsta e numărul pe care mi l-ai scris pe mână.
Am început prost.
Uite ce sugerez. Lasă-mă o oră să termin ADR-ul ăsta şi apoi...
Ar trebui să vorbim. Bine? Te rog?
- Mă bucur că eşti aici. - Un copil?
Da, dar tu vei fi mereu întâiul meu născut. Un băieţel zglobiu cu obrăjori grăsuţi.
Nu fi gelos. Felicită-mă.
Felicitări.
Ce e asta, tată?
O pictură nouă. Încă nu-s sigur ce reprezintă.
- Nu, ăsta. Simbolul acesta. - Nu ştiu. Îţi place?
- L-am văzut şi în cărţile tale. - Nu ştiam că ai cărţile mele.
- E o chestie catolică? - Încerc doar să-ţi înţeleg procedeul.
Ştiu că noi... am luat-o pe drumuri diferite.
Tu te-ai îndreptat spre religie, eu înspre artă.
Ceea ce simţi tu când te rogi sau când inspiri din tămâia aia...
Eu simt acelaşi lucru aici. Culoarea.
Felul în care vorbeşte Sfântul Ioan al Crucii despre misticism,
asta simt eu în legătură cu pictatul.
Cineva pictează prin intermediul meu.
Mâna mea e ghidată de o forţă divină.
De cine?
Nu ştiu. Un spirit, o muză perfectă.
Dar ştiu că atunci când pictez eu, iese o tâmpenie.
Dar când altcineva pictează prin intermediul meu...
Atunci se pune totul cap la cap.
De unde ştii că nu e vreun...
Spirit tău care pictează prin intermediul tău?
Acum vorbeşti ca un preot. Nu există bine sau rău în artă.
Pe măsură ce îmbătrâneşti, înţelegi asta.
Dualitatea nu există. Lucrurile sunt cum sunt.
Acest simbol nu apărea în picturile tale până acum trei ani.
- Ce s-a întâmplat acum trei ani? - Nu ştiu.
Le-am cunoscut pe Esther şi Cori. Ele mi-au schimbat viaţa.
Cum funcţionează un mariaj în trei?
Cu multă delicateţe.
Zilele de marţi şi joi sunt exclusiv pentru doamne.
În rest, primul venit, primul servit.
Nimeni nu e gelos?
Păi...
Poate, câteodată.
Dar căutam o a treia, dacă vrei.
Îmi pare rău, mă simt puţin ameţită.
De la sangria. Când e bine făcută, e delicioasă.
- Ai adăugat ceva în ea? - Dragoste. Multă dragoste.
Dragoste halucinogenă care costă 750 $ uncia.
- Ce e asta? - E o oală făcută de mine.
Îţi place?
Ce e simbolul acela?
Nu ştiu. L-am văzut şi mi-a plăcut. De ce, nu-ţi place?
- L-am văzut şi în picturile lui Leon. - Da, îl preia din oalele lui Esther.
Puterea simbolurilor.
Traducerea: bucyfall - Subtitrari-Noi Team
www.facebook.com / bucyfall SNT
Bună, fetelor! Am ajuns acasă!
E cineva acasă?
Kristen?
Hei!
- Bună. Da, bine. - Sheryl. Da, ne vedem înăuntru.
Da. Ne vedem înăuntru.
- Nu mai sta cu prietenele mele. - Nu e vina mea că mă plac.
Ba nu. Vezi-ţi de treaba ta şi ţine-ţi gura.
Am exagerat cu barba?
Tati!
- Doamne! Veniţi încoace! - Tată, în sfârşit eşti acasă!
- Sunt acasă! - Mami nu ne-a spus.
Ştiu, am vrut să vă fac o surpriză.
De aia nu i-am spus mamei. Unde e mama?
La muncă.
Lynn, vino încoace, scumpo.
Vino încoa'.
Ştiu că am lipsit cam mult. Ţi-a fost dor de mine?
- Un pic, aşa? - N-ai mai lipsit atâta până acum.
- Sunt aici acum. - Tată...
- Ne-a fost aşa dor de tine. - A fost greu alpinismul?
- A fost un pic. - Ai toate degeţelele?
- Mai am trei degete. - Ne-ai luat cadouri?
Da, am luat. Din zăpada Tibetului.
Deschideţi fiecare câte unul.
Ura!
Da!
Ăsta e al meu!
- Ce mişto! - Priveşte...
- Al meu e mai fain. - Ba nu, al meu.
Bei sangria?
- Asta fac? - Da.
Da.
- Câte pahare ai băut? - Două. De ce?
Trebuie să luăm taxiul la întoarcere. I-au adăugat psilocibină.
Fir-ar!
- Ce a zis despre sigiliu? - Că habar n-are ce înseamnă.
Că a început din senin să-l picteze.
- Îl crezi? - Nu.
Mi-a zis şi că asta e sangria simplă.
Esther a zis ca sigiliul provine de la ea.
Ea l-a iniţiat pe tata în ceremonia străbunilor.
E o întrunire săptămânală pentru evocarea fantomelor strămoşilor lor.
Cred că ar trebui să stăm cu ochii pe ea.
Nu sunt camere. Nu filmează nimeni asta.
Echipa ta a făcut asta.
Nu te speria, Ben. Sunt aici.
Vanessa, faci mişto de mine?
- Ce-a fost asta, Tony? - Am edificat o replică.
- N-am spus asta. - Dar puteai spune.
- Dar n-am spus. - De ce vocea mea e ciudată?
Zău, aşa! Tony, am discutat despre asta.
Ce-i?
Ai modificat vocea lui Ben cu o octavă ca să-l faci să pară moale.
Ba nu. Am separat vocea de sunetul de fundal.
Mereu faci asta la persoanele de culoare.
- Ai editat ca să pară Ben un fricos. - Vanessa, o să mă prefac că n-ai zis asta.
- Atunci, prefă asta. - Ce naiba?!
Mixajul meu e pa. Şi al lui Ben.
Sunt 8 ore de muncă.
Poţi fi înlocuită, Vanessa!
Înlocuieşte-mă! Şi să vedem părerea HR-ului.
- Vrei să vii pe la mine? - Sigur.
Strămoşii noştri sunt aici.
Spiritele lor sunt printre noi.
Să le ridicăm spiritele lângă cele prea înalte.
Ne onorăm răpuşii, ne cinstim dispăruţii
şi ne deschidem sufletele către îndrumarea lor.
Hai să le preamărim numele!
Strigaţi-le numele. Vestiţi puterea lor.
Veniţi lângă noi în această zi divină!
Păşiţi printre noi!
Nu ne e frică deloc în această oră sfântă.
Păşiţi printre noi!
Ghidurile noastre sfinte!
- Vă onorăm! - Ghidurile noastre sfinte!
Vă onorăm!
Ţinem ritmul acum pentru cei mulţi care nu pot.
Dacă simţiţi spiritul păcii crescând în voi,
alăturaţi-vă mie.
Cu mâinile voastre!
- Vă onorăm! - Şi cu picioarele voastre!
Vă onorăm!
Eu urmez!
E rândul meu!
Staţi aşa. Trebuie s-o sun pe mama voastră.
- Credeam că se întoarce până acum. - Putem vorbi?
Desigur. Staţi cuminţi până mă întorc, bine?
Nu aveţi voie fără mine.
Cât de repede vei pleca de data asta?
- Cine e noul tău iubit, Sheryl? - Nu e treaba ta.
Nu ştiu ce să zic. Când vom spăla aşternuturile, va fi treaba cuiva.
- Bine. Uite ce vreau de la tine. - Vrei ceva de la mine?
Da, nu vreau să afle Kristen că mi-am făcut de cap acolo.
- Fireşte, şarmul ăla a la Andy. - Da.
Modul ăla îngâmfat de a privi lumea.
Parcă aveai nevoie de ceva, Sheryl?
Aş prefera să nu afle Kristen că am fost acolo cu iubitul meu.
- De ce? - Pentru că...
- Nu cred că-l place. - De ce?
- Fiindcă preferă să fiu singură. - Bine. Vrei să păstrez asta secret?
- Exact. - Bine.
De ce e supărată Lynn pe mine?
Doamne.
De ce crezi, Andy? Ai fost plecat trei luni, iar nevasta ta a îndurat multe.
Şi-a pierdut slujba, şi-a luat alta,
iar inima Laurei poate ceda oricând.
- De aceea am venit acasă mai devreme. - Eşti un adevărat prinţ.
Da, mersi.
- Deci? - Deci...
Da, îţi voi păstra secretul.
Probabil e bine că-ţi faci de cap când şi când. Poate te mai îmbunezi.
Discuţiile cu tine sunt întotdeauna o plăcere, Andy.
- Aşa e, nu? - Da. Pe cine suni?
Pe Kristen, dar cred că are telefonul închis.
- Nu uita: ţine-ţi gura! - Da.
Nu m-am mai ameţit de 15 ani.
Eu de 15 zile.
Ştii de ce e special acest moment?
De ce?
Fiindcă nu se va mai repeta niciodată.
Stai aşa!
Nu se îmbracă aşa mereu?
- Nu. E Comic-Con. - Bine.
- Lumea credea că sunt o copie a Vanessei. - Da.
Aproape că nu m-au lăsat să particip la o conferinţă.
Seamănă mai mult cu tine decât semeni tu.
Vrei să mă săruţi?
Da.
- Ce-i? - Îmi pare rău...
N-ai vrut să te sun, aşa e? Ai scris un număr fals.
- Ai scris un număr fals pe mâna mea? - Nu, nu.
- N-am făcut asta. - Atunci, ce? Ţi-ai uitat numărul?
Nu, eu... Nu mă judeca, bine?
- Ai o relaţie. - Nu! Nu.
Atunci?
Sora mea.
Ea ţi-a dat numărul greşit. Nu voia să fim împreună.
Eram singuri.
Eu nu sunt niciodată singură cu adevărat.
Sora mea e grefată pe corpul meu.
Aici.
Ca un membru-fantomă.
Sora mea a murit când eram mici. Şi e ataşată de mine de atunci.
De trupul meu.
E foarte protectoare.
- Ar trebui... - Da.
Vrei să dansezi?
Da.
- Nu ţi-e frică că te calcă cineva? - Nu.
- Eu sunt David. - Annie.
- Annie şi mai cum? - Commerce.
Pare un nume inventat.
- Îţi place ceremonia? - Nu ştiu.
Nu cred că o înţeleg.
- Crezi în spirite? - Nu, eu cred...
Scuze, am mintea puţin înceţoşată.
Cred că există viaţă după moarte. Deci, presupun că cred în spirite.
Voiam să-ţi văd ochii.
Şi?
Ai ochii tatălui tău.
- Trebuie să plec. - De ce?
Unde?
În hambar.
Ador licuricii.
E cineva?
Hei?
Eşti bine?
Esther?
Doamne, Dumnezeule!
Sunt aici. E în regulă.
Respiră.
Ajutor!
Rezistă. Respiră. Respiră...
Ajutor!
Vine.
E teafără?
- Bună, micuţo. - Esther, ar trebui să...
Haide, ai nevoie de un doctor.
Bine ai venit pe lume, micuţo. Bine ai venit.
Ar trebui să mă întorc. Ceva e foarte...
Nelalocul lui aici.
Vrei s-o ţii în braţe?
- Scuipă. Şi şterge-te la gură. - Chiar trebuie să mergem la şcoală mâine?
Nu te şterge de aşternuturi.
Normal că trebuie să mergeţi la şcoală.
Gata, gata.
- În pat cu voi, monştrilor. - Cred că e o sărbătoare.
- Nu e sărbătoare mâine. - Ba da, e Ziua Tatălui.
Bine. Ziua Tatălui înseamnă că mergi la şcoală.
- Asta înseamnă... - Nu.
- Ce e asta? - Trebuie să stăm mai mult cu tine, tată.
Am crezut că am depăşit faza cu udatul patului.
- În caz că se întoarce. - Cine?
Monstrul din patul meu.
Apare şi în visele mamei.
Am auzit-o spunându-i George.
Mami ne-a arătat că nu e real,
dar e pentru eventualitatea că se întoarce.
- Nu se întoarce. - Asta e o nimica toată.
Stai să-ţi povestim despre Halloween.
Era o fată cu o mască şi a fost cât pe ce s-o îngropăm de vie pe Laura.
- Da, trebuia să fi fost aici. - Ce?!
M-a îngropat într-o groapă mare şi...
Ar trebui să jucăm jocul.
Trebuie să joci, tată!
Nu trebuie să joci. O să joace Ben.
- Ben? Cine e Ben? - A, da.
Ben Magnificul. E super.
Vine aici mereu.
E foarte amuzant...
E de treabă. Şi e foarte amuzant.
Ben vine des pe aici. Repară lucruri pentru mama.
- O să repare şi jocul data viitoare. - Da.
- Despre ce e jocul? - Trebuie să ne întoarcem în joc
şi să ne luăm la revedere, altfel monştrii nu vor pleca niciodată.
Şi unde e acest joc?
În dulapul mamei.
E un joc VR. Mama ni l-a luat.
Bine. Deci trebuie să intrăm în el şi să batem monştrii?
Da!
Ce ziceţi, o facem în stilul familiei Bouchard?
- Da! Hai s-o facem! - Bine.
Lynn, ce părere ai? Tu decizi.
Vrei să ajuţi? Bine!
- Este! Haide! - O facem. Hai.
Annie?
Annie, tu eşti?
David.
- Deja dai bir cu fugiţii? - Nu, nu încă.
Ce faci?
O pictură nouă. Ce părere ai?
Îmi place. Nu e foarte...
Severă.
Cred că am fost în toane bune.
Cine e Annie?
O prietenă de-a ta, de la petrecere.
- A zis că se duce aici. - Annie şi mai cum?
Commerce.
Annie Commerce?
Da.
- Ce-i? - A fost la petrecere?
- Da. De ce? - Cum arăta?
Avea vreo 25 de ani. De culoare. Cam atât de înaltă.
- Avea cicatrici? - Da.
Nu-mi spune că te pregăteşti să te măriţi şi cu ea.
Ai văzut unul.
- Ce? - Un strămoş.
Cum adică?
Annie face parte din familia noastră. A murit în 1859.
A primit numele corabiei cu care a fost transportată.
Commerce. A fost înrobită.
"7 iunie, 1836.
Astăzi am primit de la Thomas Isner
suma de 275 de dolari pentru cumpărarea unei negrese
numită Annie, de pe corabia Commerce.
În vârstă de 23 de ani şi 4 luni.
Ochi negri. Rezistentă şi bine făcută.
Întocmit sub semnătura mea şi sigiliul meu. John Bertens".
Nu cred.
Există însemnări cu... rănile ei.
Biciuirea braţelor ei, fiindcă n-a vrut să renunţe la copilul ei.
În 1850,
un doctor de la Harvard a mers în sud ca să facă fotografii sclavilor.
Ea e Annie Commerce.
Ea e femeia pe care ai văzut-o?
Nu ştiu...
Asta...
Marca proprietarului de sclavi.
Foloseşti asta în picturile tale.
Da.
- Ai zis că e ceva intuitiv. - Am minţit.
De ce?
Fiindcă eşti fiul meu şi ştiam ce urma să spui.
Dar sigiliul acela... E al meu.
E sigiliul unui rasist care a deţinut fiinţe umane.
E rău.
Nu tu eşti rău.
E despre... sclavie.
Tată, acest simbol reprezintă doar durere.
Aşa e.
E durere în picturile mele. Şi în ADN-ul meu.
Şi în al tău. Şi în al lui Annie.
Dar sunt mai mult de atât.
Şi tu eşti mai mult de atât.
Ceea ce ştiu
e că eu decid cum port această povară.
Aşa că am revendicat acea marcă.
Am făcut-o proprietatea mea, nu invers.
Pentru mine, e un simbol al rezilienţei.
Al graţiei.
E preţios.
Eu nu văd asta când îl privesc.
Consimt opinia ta.
Consimte-o şi tu pe a mea.
Poartă-ţi povara cum crezi de cuviinţă,
iar eu o voi purta pe a mea în felul meu.
Dar adevărul e că amândoi trebuie s-o purtăm.
Mi-ai lipsit, tată.
Ştiu.
Şi tu mi-ai lipsit.
Chiar e aşa mare scofală?
Nu ştiu ce părere am despre tine, că crezi că sora ta e... acolo.
Pari întreagă la minte.
- Mersi mult. - Haide, ce părere vrei să am?
Toate crezurile arată ciudat văzute din exterior.
- Crezi în legătura cuantică? - Da, fiindcă e un lucru dovedit.
Ai două particule diferite, în două locuri total diferite,
care se ciocnesc instantaneu
la o viteză de 10,000 de ori mai mare decât cea a luminii.
Cum e posibil?
Stai puţin, tu chiar compari legătura cuantică cu crezul tău
că sora ta moartă e grefată pe partea ta stângă?
Partea mea dreaptă.
Uau!
Bine. Încheiem seara aici?
Bine. Uite ce e... Îmi pare rău.
Tu crezi în asta şi...
E nedrept să te judec.
Nu o spui doar aşa, din complezenţă?
Nu.
- Ce e? - Nimic.
Trebuie să merg la toaletă.
Ce importanţă are?
Ce mare brânză? E puţin nebună, atâta tot. Ce are?
Nu? Nu trebuie să analizezi totul.
Hai!
E în ordine.
Alo? Cine e?
Salut, sunt eu, Ben. Eu...
Mi-a apărut că mă sună "Dumnezeu".
Da, scuze.
Am schimbat numele meu în telefonul tău.
În fine, ascultă. Sunt cu o femeie.
Amica de care zicea Kristen?
Da. Ea susţine că o femeie invizibilă
e grefată pe o parte a corpului ei.
Nu? O nebunie.
Dar o plac. Aşa că, ce să fac?
Ben, eu am văzut adineauri o femeie care e moartă de 160 de ani.
Bine. Şi ce?
Ce... Să ignor ciudăţenia?
Lumea e ciudată.
- Arătaţi-mi ce să fac. - Bine.
Să nu te sperii, dar uită-te acolo.
- Zău, aşa! - Ştiu. Te obişnuieşti.
Mergeţi în camera mamei, poate găsiţi ceva.
- E foarte înfricoşător. - Arată-i-o pe fata ciudată.
Tată, ai grijă.
Ferea, ferea!
Acum înţeleg de ce mama voastră v-a ascuns astea.
Aţi jucat asta singure?
Da. Aproape îl terminasem, dar a devenit ciudat.
Cât de ciudat poate deveni?
- N-ai idee. - Mult mai ciudat.
- Aşteaptă numai. - Grozav.
- Pe aici, tată. - Bine.
Pe aici? În regulă.
Zău, aşa! E înfricoşător.
- Foloseşte o minge de foc. - Cum...
Faci o mişcare circulară cu mâna aşa.
Şi o arunci.
Aşa?
Grăbeşte-te, tată. Se apropie.
- Nu funcţionează. - Se apropie!
Ştiţi ce? Îmi trebuie o replică mişto.
- Tată, omoară-l! - Hei, picioare lungi!
Cum îţi place friptura?
Bine făcută.
A fost cea mai naşpa replică din toate timpurile.
- Cred că am reuşit, a fost mişto. - Uite, tată.
Bine, să începem.
Ce faci?
- Cine e ea? - Rose390.
Ea a deschis-o pentru noi.
Atunci, trebuie s-o închidem.
Trebuie s-o lăsaţi deschisă.
Serios? De ce?
Nu veţi putea câştiga dacă o închideţi.
Bine. Atunci, presupun că nu vom câştiga.
Stop!
Tată, e periculoasă.
Ştii ceva? Cred că-i facem faţă.
Atacă-mă.
- Tată? - E în ordine.
Haide.
Să nu îndrăzniţi!
Îndrăznim. Haide.
- Chiar aici, tată. - Da?
- "La revedere". - La revedere?
Doar atât.
- Şi acum? - Nu ştiu.
- Bine lucrat, fetiţo. - Îmbrăţişare în grup!
- Tati, ştiam că poţi. - Aia e.
- Mi-ai lipsit. - Şi tu mi-ai lipsit.
Presupun că nu-i spunem monseniorului despre sangria.
L-aş putea desfăta cu povestea
în care am ajutat o femeie să nască un strigoi.
Sangria aia era periculoasă.
Ai ajuns.
Deja?
Deja.
Pa!
Bluza ta.
Păstreaz-o.
Nu vreau să răceşti în drum spre casă.
În ăştia cinci paşi?
- Noapte bună. - Noapte bună.
Bună, străino.
Andy.