Repetă după mine. Sunt ferm hotărâtă,
cu ajutorul harului Tău...
să nu mai păcătuiesc, şi să evit ocazia păcatului.
Mă hotărăsc să nu mai păcătuiesc
şi să evit ocazia păcatului.
- Amin. - Amin.
Te iert de păcatele tale
în numele Tatălui,
al Fiului şi al Sfântului Duh.
Amin.
E în regulă.
S-a terminat.
Îmi pare rău.
Nu, nu, e...
- E vina mea. - Îmi pare rău.
- E vina mea.
Stai.
Kristen!
Ajută-mă, Doamne.
Ajută-mă.
O, Doamne.
Ajută-mă.
Nu te uita.
Nu te întoarce.
Facem asta.
N-o să vorbim despre asta.
N-o s-o menţionăm niciodată.
- N-o să se mai repete. - Nu putem.
Te vreau, David.
Te vreau mai mult decât am dorit pe cineva vreodată.
Şi nu plec de aici până nu mi-o tragi.
Doar de data asta.
- Mamă! - Gata, mamă!
- Mamă! - Unde e mama?
- Mamă! - Lasă-ne să intrăm.
- Mama! - Îmi semnezi lucrarea... ?
Ce s-a întâmplat? Ce-a făcut Lexis?
Nimic. Doar vorbeam.
E copilul tău favorit.
Bine. Vreau să mă ascultaţi.
- O să întârziem. - Vă duce bunica.
Asta e important.
- Bine. - Lexis şi cu mine am făcut un pact.
Şi avem nevoie de ajutorul vostru că să devină realitate.
Leland Townsend a abordat-o pe Lexis după ore.
Nu păreţi surprinse, să înţeleg că ştiaţi despre asta?
Bine, e o zi nouă. E în regulă.
Vreau să înţelegeţi ceva:
acest bărbat vrea să ne rănească.
E un om rău, şi ne-a declarat război.
Şi vreau să lucraţi împreună ca să-l oprim.
Leland i-a dat acest bilet lui Lexis.
Ştie vreuna dintre voi ce înseamnă?
- Narcisă? Nu. - Nu e o floare, mamă?
- Cred că e o... - Habar n-am...
Vă consider mai mature,
pentru că am nevoie să fiţi.
Bine? Dacă Leland o mai abordează pe Lexis,
sau pe oricare dintre voi, să-mi spuneţi.
Nu într-o săptămână, nu într-o zi.
Mă sunaţi chiar în clipa aia.
Aţi înţeles?
- Da. - Bine.
Bine. Îmbrăţişaţi-mă.
Trebuie să fim rapide.
Vă iubesc. Plecaţi la şcoală.
Bine. Plecaţi, hai.
Mergeţi la şcoală. Vă iubesc atât de mult.
- Atât de mult. - Bunico?
- Pa, mamă. - Pa.
- Mamă? - Da?
S-ar putea să am ceva pentru tine.
N-am ştiut că ați ajuns atât de departe.
Da. Suntem pregătiţi. Diseară.
Menţinem temperatura la 6 grade Celsius aici.
- Vor bani de la biserică? - Nu. Vor un corp.
Unde e Kristen?
- Am crezut că vine. - Probabil întârzie.
Duce fetele la şcoală.
În faţă veţi observa capsula unde va fi corpul subiectului.
Laboratorul este atât de mare ca să prevină căldura exterioară
sau radiaţiile să interfereze cu rezultatele noastre.
Totul pare să fie cam inexact.
Totul este termoizolat ca să elimine schimbul
de energie radiantă şi radiaţii.
Şi sub capsulă... ce-i asta?
Un spectrometru de masă,
sensibil până la o septimilionime dintr-un gram.
Deci cântăriți cadavrul în momentul decesului?
Şi ce vă spune asta?
Credeţi că viaţa unui om se termină la moartea lui?
- Da - Atunci, teoretic,
nu ar trebui să existe pierderi de masă sau energie atunci când cineva moare.
Prima lege a termodinamicii:
corpul ar trebui să aibă aceeaşi greutate
imediat după moarte ca înainte.
Cu excepția respiraţiei și a altor fluide.
Fecale, urină.
Dar vor fi reţinute în acest container,
şi cântărite înainte şi după moarte.
Experimentul meu studiază pierderea de masă sau energie
pentru care nu există nicio explicaţie.
Vrei să măsori sufletul?
Nu sunt o persoană religioasă.
Voi îl numiţi suflet,
eu vreau să măsor... conştiinţa.
Dacă există o pierde în greutate când o persoană moare, care e?
Cât cântăreşte? Unde se duce?
Şi dacă are aceeaşi greutate?
Atunci nu mai avem ce discuta.
Nu există nimic după moarte.
În 1901, un doctor pe nume Duncan MacDougall a efectuat un experiment
încercând să cântărească...
sufletul.
A făcut un experiment cu subiecţi pe moarte,
cântărindu-i înainte şi după moarte.
A găsit o diferenţă de 21 de grame.
Acest experiment a mai fost repetat?
- Nu. - De ce nu?
A fost considerat irelevant din punct de vedere ştiinţific.
Pentru că era vorba de suflet?
Nu. Pentru că ştiinţa nu are o agendă religioasă.
Dacă nu are o agendă religioasă,
atunci de ce nu încearcă să reproducă experimentul?
Fiindcă încerci să foloseşti ştiinţa ca o cârjă.
O foloseşti să demonstrezi că există viață după moarte.
De ce nu e tratată la fel
- ca fizica cuantică? - Fizica cuantică?
Nu are o agendă religioasă.
Nu încearcă să dovedească că religia există.
- Bine, opriți-vă. - Da, dar de aceea...
Opriți-vă. Această Dr. Swan...
nu vrea bani de la noi?
Nu. Vrea oameni pe moarte.
Nu vă opriţi din cauza mea.
Continuă, David.
Nu mai am ce să adaug.
Avem un preot în îngrijirea ospiciului.
Are ASPS, un cancer foarte rar.
Doctorii spun că mai are 24 de ore de trăit.
Am vorbit cu el despre experiment, şi s-a oferit voluntar.
Păreri?
Permiteţi-mi să elimin confuzia, dacă nu va supăraţi, Eminenţă.
Te rog.
David, ştiu că noi doi n-am început cu dreptul,
dar cardinalul mi-a cerut
să te supraveghez în ce privește răspunderea.
Răspunderea e o cruce pe care toţi trebuie s-o purtăm.
Bună.
- Scuze de întârziere. - Nu e nicio problemă.
Discutam despre problema cu cântărirea sufletului.
Şi de necesitatea unui act semnat de preotul participant.
Da, dnă Bouchard?
- Bună. - Bună.
Te poţi da puţin în spate?
- Ce-i ăsta? - Un ordin de restricţie.
Ai fost citat.
Monseniore, nu ne putem soluţiona neînţelegerile
fără aceste atacuri la persoană?
Dnă Bouchard, nu e necesar.
Ordinul nu e pentru mine.
Mă pot apăra singură.
E pentru fiica mea de 11 ani.
- Poftim? - Dl Townsend
mi-a abordat fata la şcoală în patru ocazii separate,
şi a rugat-o să nu-mi spună asta.
Nu, asta e...
Şi a atins-o într-un mod inconfortabil.
Nu. Ce tot vorbeşti? E o nebunie.
Din fericire, una din fetele mele a făcut o fotografie,
şi de aceea instanţa mi-a dat acest ordin.
Asta... e o interpretare greşită.
Presupun că e un lucru bun
ca Biserica Catolică n-are nicio problemă
cu bărbaţii mai în vârstă care ating copii.
Leland, să ieşim puţin afară.
Nu, asta e... e o minciună, Eminenţă.
- Asta e... - După cum ai spus, Leland,
răspunderea e o cruce pe care toţi trebuie s-o purtăm.
Să vorbim un pic.
- Eşti bine? - Da.
E totul în regulă cu Lexis?
O să-și revină.
Şi restul?
Da, nicio problemă.
Bun.
Dnă Bouchard, l-am rugat pe Leland
să se retragă până când investigăm.
Vă mulţumesc, Eminenţă.
Nu, eu îți mulţumesc pentru răbdare.
Şi, David, dacă ai o clipă,
vreau să auzi o spovedanie.
Cum te simţi?
Ruşinat de toată hărmălaia asta.
Ăla cine e?
Noul nostru preot, David Acosta.
Am vrut să-ţi audă spovedania.
Poţi s-o faci tu.
Nu, suntem prieteni prea buni.
- Deci? M-au acceptat? - Da.
Dar va fi o moarte foarte izolată,
am vrut să te avertizez.
Trebuie să stai singur într-un container.
O să fiu bine.
Cât crezi că va cântări sufletul meu?
O să fii la categoria grea.
David?
Părinte, iartă-mă, căci am păcătuit.
Am avut... gânduri impure.
Celibatul a fost dificil pentru mine.
E dificil pentru toţi.
Nu, mintea mea e plină de dorinţă.
Mă gândesc să îmbrăţişez, să fiu îmbrăţişat,
că viaţa mea n-a avut niciun rost fără dragoste.
Ai dragostea lui Dumnezeu.
N-am simţit-o niciodată.
M-am rugat pentru ea.
Dacă există doar întuneric,
şi mi-am petrecut viaţa ca un idiot?
Nu vreau să mor.
Dumnezeu te va apăra şi te va proteja.
Felicitări, Lynda Şopârlă.
Mai sunt şi alte animale care vor să-ţi fie prietene.
Vrei să le vezi?
Bună, Lynda. Eu sunt Pollie, Porcul.
Şi îţi urez bun venit. Ţi-ai construit casa?
Nu.
Să-ţi arăt unde ar trebui să construieşti.
Câţi ani ai, Lynda?
- 11. Tu? - 12.
Părinţii mei sunt divorţaţi. Ai tăi?
Nu, dar tata e plecat des.
Aiurea.
Îmi place să am pe cineva cu care să vorbesc. Dar tu?
- Şi eu. - Alo?
Mama ta a sunat.
- Unde sunt fetele? - Eu sunt o fată.
Da, dar unde sunt celelalte fete? Surorile tale.
În curte?
Bine. Hai. Comand pizza.
- Mama ta lucrează târziu. - Ce face?
Nu ştiu. Chestii cu demoni. Haide.
Trebuie să plec. Ne vedem mâine.
De-abia aştept. Sunt singur.
Şi eu.
Ce ai? Dă-mi un semnal.
Haide. Vine. Să ne pregătim.
Îmi pare rău. Scuzaţi-mă.
Semnele vitale sunt bune.
- Am nevoie de date. - Spre dreapta.
- Spre stânga. - Haideţi!
E alert, orientat spre sine.
Totul mi se pare foarte Frankenstein.
Da? Bun venit în ştiinţa extremă.
Respiraţia e neregulată.
Puls 110. Plămânii îi cedează.
- Respiră greu. - E timpul, părinte.
Prin această sfântă ungere, fie ca Domnul prin dragostea
şi mila Lui să te ajute cu harul Duhului Sfânt.
Tahicardie 130, hipertensiune 80...
Ce? Unde...
- Suntem aici, Frank. - Monseniore, nu avem timp.
- Fă-ţi timp. - Nu avem timp.
Îşi pierde cunoştinţa.
- Părinte? - Puls 110.
Mai vrei să faci asta?
Experimentul.
Vrei să mergi mai departe?
Nu vreau să mor.
Ştiu.
Dar vrei acest experiment?
Greutatea sufletului.
Eşti de acord?
Eşti un prieten bun.
Nu mai avem timp! Hai! Haideţi!
Bine. Împinge-l. Haideţi.
Bine. Coborâţi-l încet.
Încet. Aveţi grijă.
- Mulţumesc. - Da.
Aduceţi-l jos încet.
- Bine, hai. - La o parte!
Haideţi!
- Echipamentul e plasat? - Aproape.
- Semnele vitale? - Scad.
Mai puţin de cinci. Presiunea a scăzut.
Saturaţie oxigen scăzută. Intră în stop respirator.
Puls neregulat.
Va intra în stop cardiac.
- Luminile! - Luminile!
Luminile!
Sigilaţi-l.
Cum vorbesc cu el?
Frank, mă auzi?
- Frank? - Unde eşti?
Te privesc pe un ecran.
Primul inel.. verificat.
- Verificat. - Al doilea...
- verificat. - Verificat.
- Al treilea? - Verificat.
Al patrulea inel?
"Când acest corp conţinea un spirit,
un regat era prea mic să-l conţină."
- Al șaptelea? - Verificat.
„Acum doi pași până la cel mai josnic pământ... ”
"... e suficient loc."
- Al zecelea? - Verificat.
Despre ce vorbiţi?
E rece.
- Ştiu. - Bine, suntem aproape.
Ai făcut tot ce-aţi putut.
Lasă-l pe Dumnezeu să te ia.
Şi dacă nu mă ia?
O să te ia, Frank.
Pregătiţi? În orice clipă.
Unde e mâna ta?
Unde eşti?
Sunt aici.
Semnele vitale îi scad rapid.
Te ţin.
Nu te simt.
Porniți cântarul.
Atenție. Asta e!
61,008.66 grame înainte de deces.
- Confirmaţi? - Confirmăm.
Efluxul de radiaţii: .055578.
- Situaţia? - Puls 130, urcă,
presiunea 70/150.
EEG neregulat. Pregătiţi-vă.
Ce-a fost asta?
Verifică-i greutatea.
Pregătiţi-vă. Suntem aproape.
Maxim 15 secunde.
Frank, mă auzi?
Pulsul continuă să crească.
Mai avem câteva secunde.
Frank?
Da. Stop cardiac.
Moarte clinică. Verifică ora.
- Uite. - Avem mişcare.
Avem mişcare pe cântar.
Puteţi verifica energia? Ce se întâmplă?
24 de grame.
Notez. 24.63.
Asta e diferenţa.
Avem o problemă, doctore.
O supratensiune. Senzorii de particule.
Nu, asta e imposibil. Am menţinut efluxul?
Condiţia containerului menţinută, oferind citiri vitale şi precise.
- Bine. - Bine, notează.
Acum intră camera de contracție.
- Nimic n-are sens. - O, Doamne.
Ce naiba?
Nu arată bine.
Poate cineva să-mi dea o citire corectă, vă rog?
- Nu se poate. - Semnele vitale nu sunt...
Sunt mort?
F-Frank?
Alo?
Alo?!
SEZONUL 3 - EPISODUL 1 DEMONUL MORȚII
Sunt tata.
Fac scandal.
Închide aia, Lexis.
Nu aud nimic.
Nu poţi să vezi asta.
Sheryl?
- Tată? - Hei.
- Eşti bine? - Hei, Lynn.
- Ce e? - O secundă.
- Bună. - Bună.
- Bună. Ce faci? - Bine.
- Ai venit mai devreme. - Da, am vrut să...
- Voi unde eraţi? - Sus, ne uitam la tv.
De ce aţi schimbat yalele?
Mama era îngrijorată că cineva o hărțuiește pe Lexis.
Ce?
- Ce s-a întâmplat? - Încercăm să aflăm.
Nu sunt mort!
Bine, poate ar trebui să te luăm de acolo.
Haide. Haide.
Mereu am vrut să fac asta, şi acum am făcut-o.
- Lasă castronul. - Nu. Mi-e foame.
Ce s-a întâmplat?
Nu ştiu, dar 56 de secunde a fost în moarte clinică,
pierzând 24 de grame.
Sufletul i-a părăsit corpul?
Nu, tot are cu 24 de grame mai puţin.
Trăieşte fără suflet?
Evident, nu, pentru că iată-l.
Ce tot şoptiţi?
Ne bucurăm că ai revenit.
Evident există o defecțiune în sistemul vostru.
- Da. - Bine, explozia,
luminile de acolo.
Nu. Ne trebuie un eşantion mai mare.
Sunt un mister medical.
- Ce-i asta? - Salată de bomboane.
- E foarte sănătoasă. - Trebuie s-o încerci.
- Hai. - Nu, nu.
- Ştii că vrei. - Vine avionu'!
- Bine, bine. - Delicioasă!
Da!
- E bună, nu? - Ascultați.
Ce mai face bunica voastră?
Rad-G? E bine.
Rad-G? Se poartă ciudat?
- E groaznică! - Nu, nu e.
- Chestia asta e... - Mai ia o gură.
- Da. Da. - Ştiu. Ştiu.
Unde e Lexis? Asta e groaznică.
Trebuie să construieşti şi o bucătărie.
Nu-ţi folosi toată cheresteaua.
- Tu ai o bucătărie, Pollie? - Da.
Şi o să ţi-o arăt.
Mă cert cu mama mea.
E atât de rea! Mama ta e rea?
Te caută tata.
Ce faci în patul lui Lynn?
- Mă joc. - Să văd.
Nu.
Mama mea e rea. A ta cum e?
Cine-i ăla?
- Leland. - Ce?
Leland. Încearcă să mă facă să cred că e o fetiţă.
Mama mă tot bate la cap.
De unde ştii?
Mă tot întreabă de mama, şi nu tastează ca o fată.
- Lynda? - Atunci n-ar trebui...
Lynda?
Stai. Atunci ce faci?
- Mă prefac că sunt păcălită. - De ce?
Vreau să ştiu ce vrea să ştie.
- Atunci îi spun mamei. - Lynda, mai eşti acolo?
Mama mea e rea. A ta cum e?
Vreau şi eu să mă joc.
- Eşti prea mică. - Ba nu.
Bine, ia-ţi iPad-ul.
- Uite cine-i acasă. - Da.
Kristen ştie că vii diseară acasă?
Nu.
Le-ai spus noapte bună fetelor măcar?
Da.
Eşti o fântână de informaţii.
Da, şi m-am întors acasă, permanent,
aşa că vreau să pleci din garaj până la sfârşitul săptămânii.
Ai vorbit cu soţia ta?
Sunt acasă, Sheryl,
şi nu-mi place ce faci casei mele.
Nu ştiu ce pui la cale,
cu păpuşile tale voodoo, şi cu...
Toate chestiile tale.
Dar nu le vreau lângă familia mea,
aşa că vreau să pleci la sfârşitul săptămânii.
Eşti un idiot nerecunoscător. Ştii asta?
Da, ştiu.
Mi-am pus pauză în viaţă ca să fac pe bona gratis.
Am oprit tot ce făceam...
Felicitări. Acum vreau să pleci.
Taci naibii.
- Cum îndrăzneşti? - Da.
Cum îndrăznesc? Să fiu un soţ?
Acum un an trebuia să fii soţ.
Nu, nu. Ascultă, Sheryl, nu mai merge.
Bine? Vinovăția, comentariile urâte.
Par afectat de ele?
Acum ieşi naibii din casa mea.
Ascultă, tati.
Nu vrei să-mi vezi latura negativă.
Doamne, ai o latură negativă?
Tu ai vrut-o.
Eddie, Eddie, dă-mi claritatea şi viziunea
să ştiu cum să-l opresc pe nenorocitul ăsta de labagiu.
O, Doamne.
Ajută-mă. Ajută-mă, ajută-mă.
Ajută-mă, Doamne.
Ce fac?
Ajută-mă, Doamne.
Ajută-mă să Te văd când mor.
David.
Nu! Kristen, am spus o dată. Nu.
Dar n-am vorbit serios, şi nici tu.
Asta-i o nebunie.
Felul cum mi-ai tras-o aseară. Felul cum am terminat împreună.
Nu mai putem face asta.
Cum să nu, suntem doar noi doi.
Sărută-mă.
Ce naiba?
- Ce? - Limba ta.
Da, mi-am pregătit-o. Îţi place?
Tu nu eşti... Cine eşti?
Kristen. Pipăie-mi sânii. Simte cât de umedă sunt.
Doamne. Ce eşti?
Contează? Îţi simt erecţia.
- Deci te-ai întors acasă? - Da. Permanent.
Gata cu afacerile?
Am un cumpărător. Bash.
- Bine. - Da.
Vreau să folosesc banii să modernizez casa.
Da, mi-au spus fetele. O baie?
Da, şi încă un dormitor.
Ne putem permite?
Da. Îţi promit.
Şi încă ceva.
Vreau ca mama ta să plece.
Ştiu.
Sunt de acord.
Mă descurc. Mulţumesc.
Mergeţi la sora Gertrude. Sunt bine.
Matt nu e cu voi?
- Matt? - Eminenţa Sa.
Nu. A vrut să te vedem noi mai întâi.
Luaţi loc.
Îl neliniștesc.
Mi-am petrecut toată viaţa fără să spun ce gândesc,
şi acum, brusc, vreau să spun totul.
Îţi aminteşti ce s-a întâmplat în container?
Îmi amintesc că eram singur.
Am întins mâna, şi... Am auzit vocea lui Matt.
Îmi amintesc asta. A spus: "Lasă-L pe Domnul să te ia."
- Şi apoi? - Apoi am văzut ceva.
Oameni într-o cameră.
Zâmbeau, întindeau mâinile.
Aveau nişte braţe foarte lungi,
care se îndreptau către mine.
Şi eu am început să mă îndrept către ei.
Dar brusc distanţa a devenit uriaşă.
Mi s-a părut că e de cealaltă parte a camerei,
dar păreau să fie mile întregi.
Şi apoi am simţit ceva pe spate. O mână, cred.
Era mâna lui Matt, iar el zâmbea,
aşa că m-am întors...
Şi eram în viaţă din nou.
Deci nu am suflet, nu?
Nu pot spune asta.
Spuneţi-i lui Matt să vină să mă vadă. Vă rog.
Medical vorbind?
Masa din plămânii lui, ASPS, a dispărut.
Şi cancerul din ganglionii limfatici se micșorează.
Cum ne explicăm asta?
Un miracol.
Cum era înainte să se îmbolnăvească?
Nu aşa.
Era serios şi intens.
Niciodată nu m-ar fi...
- Sărutat? - Da.
A spus că v-a simţit mâna pe spate,
şi v-a văzut zâmbind,
şi de aceea s-a decis să se întoarcă în corp.
Cum explicăm pierderea permanentă în greutate?
Da... senzorii. S-au defectat.
Dr. Swan ar vrea să repete experimentul.
- Cu părintele Ignatius? - Nu, cu un pacient nou.
Bine. O să vorbesc cu ospiciul.
E o măicuță, sora Gertrude, care nu mai are mult de trăit.
Da?
Cred că ar trebui să-l vizitezi.
Vrea să te vadă.
O să mă duc. Când pot. Vreau să se recupereze mai întâi.
- Putem vorbi? - Da, sigur.
- Poate ar trebui... - Da, cred că da.
Deci...
în legătură cu seara trecută.
Nu trebuie să vorbim despre asta.
- Am greşit. - Nu.
Am fost la fel de implicat.
Ne-ai oprit. Asta contează.
Cum adică eu ne-am oprit?
Cred că e mai bine să mergem mai departe.
Kristen, vorbeşti...
Vorbeşti de noaptea în care ai venit să te spovedeşti?
Da.
Dar nu ne-am oprit.
Am... continuat.
Adică?
Adică...
am făcut sex.
David, nu ştiu la ce te referi,
dar eu m-am dus acasă după ce ne-ai oprit, după...
Bine.
Ne-am sărutat, dar n-am făcut sex.
M-am dus acasă.
În noaptea în care te-ai spovedit?
Da.
Ai plecat, şi...
şi nu te-ai întors deloc în noaptea aceea?
Nu. Ce-ai crezut?
Nimic.
Era târziu.
Probabil eram obosit.
Totul e-n regulă.
- Bine. Eşti sigur? - Da.
Bine. Să nu ne purtăm ciudat, da?
Fiindcă...
Categoric. Da.
- Bine. - Da.
Hei, Kurt, ai o clipă liberă? Am nevoie de o recomandare.
Totul e nou pentru mine.
Adică... Am avut ceva similar în Bali.
Nici nu puteam să urc în avion, aşa de rău mă durea spatele.
Cheamă un doctor. De ce pe mine?
Pentru că-l văd în fiecare noapte, demonul tău nenorocit.
Nu vorbi urât!
Poţi să te exprimi la fel de bine fără să înjuri.
Bine, ai dreptate. Dar ajută-mă.
Cei care-şi construiesc casa pe nisip mă sună.
Sunt intrigaţi de cineva sigur.
Dar asta nu înseamnă că vor să fie siguri.
Vor doar să fie scutiţi să mai lupte.
Dar eu n-o să te scutesc.
Când mori,
Dumnezeu n-o să se uite la lupta ta.
O să se uite la ce ai crezut.
Şi atunci acel demon se va întoarce.
Şi nu va mai fi speranţă.
Roagă-te să nu vină acea zi.
Bună.
Lucrezi cu David?
Da.
David te apreciază enorm.
Sentimentul e reciproc.
Ai fost botezată.
Şi ai plecat.
- Asta spune David? - Nu, dar e adevărul.
Kristen? Tu eşti acolo?
Doamne, Kurt.
Ce s-a întâmplat?
Am încercat să mergem în Hawaii.
Nici n-am ajuns la avion.
Mi-a cedat spatele.
- Mă omoară. - Să sun un chiropractor.
Nu, nu, se ocupă soţia mea.
Ai nevoie de o recomandare?
Să dau nişte telefoane. Ce se întâmplă?
Păi...
Andy e acasă.
Permanent.
Asta e bine, nu?
Da, doar că sunt cam îngrijorată,
distrasă.
De prietenul tău preot?
Amândoi suntem distraşi.
Ştii ce trebuie să faci? E doar un sfat prietenesc.
Trebuie să normalizezi relaţia.
- Bine. - Da.
Invită-l pe preot să cineze cu familia ta.
Să vă simţiţi confortabil.
Fără secrete, fără motive ascunse.
Normalizează totul.
E chiar o idee bună.
"Chiar"? Dar mulţumesc.
Uneori îi fac farse mamei.
Ce farse?
Îi pun medicamente în mâncare, să văd doar dacă reacţionează.
Pot să mă joc şi eu?
Nu, vrem să ne jucăm singuri.
Ce nepoliticos.
Spune-i că ai cancer şi mori.
Nu. Nimeni nu vrea să-mi fie prieten, pentru că am cancer.
Păcat, dar noi ne distrăm.
Vom fi noi prietenii tăi.
Bine, vă vreau afară la soare.
- Da? - Ne facem temele, tată.
Nu-şi fac temele.
- Gura, Lila! - Nu, nu spune "gura".
- Tată, mereu... - Nu, nu. Nu.
Nu ştiu. Nu...
Ascultă. Vreau doar...
Bine, bine.
Închid uşa. Faceţi-vă temele!
Ce faci?
- Mut patul. - De ce?
Feng shui.
Pe bune? Tare.
- În partea aia? - N-ar trebui
să stai cu picioarele spre uşă,
aşa stau morţii în sicrie.
Apucă de aia. Apucă de capăt.
Da. În ce parte mergem?
- În partea aia. - Bine.
Bine, da. Haide.
- Bine. Ce? - Stai, stai.
- Stai, stai, stai. - Ce?
Ce?
Ce-i asta?
- Arată ca apa de vase. - Sau o comoară îngropată.
- Vrei s-o deschid? - Fă-o.
O, Doamne.
- Tată, pute. - Ştiu. Asta...
- Doamne. - Ce-i aia?
- E totul în regulă, tată? - Da. Da, da.
O spăl.
Da, iau nişte odorizant.
- Încă mai pute. - Da, bună idee.
Bine, da.
Aşteaptă puţin.
Tată, am nevoie la baie!
Aşteaptă puţin, bine?
- Aşteaptă acolo. - Te rog?
- Nu, tata! - A spus să aştepţi.
- Da. Aşteaptă! - Grăbeşte-te, tată!
Grăbeşte-te!
Bine.
Tată!
Te rog, deschide!
Bine, încetaţi.
- Ne mai trebuie o baie. - Ştiu asta.
- Ce-i ăla? - Un borcan.
Pentru ce este? Lemn dulce? Pare că e pentru lemn dulce.
- Staţi. - Ce faci?
Linişte.
Bine, e a voastră.
Eu am nevoie prima!
Aşa.
Semnele vitale. Vreau să le văd active.
- Ai grijă. - Pe aici.
Pe aici, bine?
Ea cine este?
Sora Gertrude.
E o măicuţă de la ospiciu, moare de inimă.
Kristen. Ce drăguţ.
Ce faci aici?
Am primit o amânare. Iisus fie slăvit.
Trebuie să pleci de aici.
Da, ştiu că aţi prefera să nu fiţi supravegheaţi,
dar cardinalul este îngrijorat de răspunderea parohială.
Săraca femeie.
Şi când i-am explicat
că eram la şcoala fiicei tale la cererea directorului,
au acceptat să investigheze.
O să mă loveşti?
Ţi-ar face plăcere?
Vibrezi.
La naiba.
Bine.
Vă pot răspunde doar la unul pe rând. Câte unul.
Stai. De unde spuneam că sunt?
Ai spus că eşti din New Mexico.
- Stai. Eu am 12 ani sau tu? - Nu.
- Nu, tu ai 12, eu opt. - Ai opt ani?
- Da. - Chiar pune botul?
Să-l întrebăm ceva toate în acelaşi timp.
- Da. - Bine, gata? Cinci, patru.
Trei, doi, unu.
Care e animalul tău de pluş preferat?
- Pentru Dumnezeu. - Presiune 70/50, saturaţie 02.
- Şase, trei, verificat. - Verificat.
Puls 110, urcă.
Îşi pierde cunoştinţa.
Porneşte cântarul.
Înainte de deces: 48,235.66 grame.
Confirmaţi?
Radiaţia efluxlui .055572.
Tot mai ai o problemă acolo!
N-avem timp! Mai avem câteva secunde!
E în stop respirator.
Puls neregulat.
Va intra în stop cardiac.
O pierdem!
Radiaţia efluxlui .055572!
Ce se întâmplă?
Devine mai grea?
Nu se poate.
Cu 36 de grame mai grea.
Ce nebunie.
Ştii ce e mai absurd?
Nu ştiu dacă mai rezist.
Doctorii au spus că avea cancer în stadiul patru,
ASPS, aceeaşi boală din cauza căreia murea şi Ignatius.
Cum e posibil aşa ceva?
Nu ştiu. A fost omis.
Sau...
Da, părinte?
Poate că sufletele nu cântăresc nimic.
Ci demonii.
Poate demonii ne trag în jos.
Vrei să spui că un demon l-a părăsit pe Ignatius
în timpul experienţei sale aproape de moarte?
Da.
Ai arătat spre senzorii de pe acoperiş.
Au fost verzi tot timpul.
Dacă era energia din demonul care l-a părăsit pe Ignatius?
Şi când sora Gertrude a murit, demonul a posedat-o pe ea.
De aceea a murit mai grea
şi de cancerul care l-a părăsit pe Ignatius.
Ştiinţa nu e un joc.
Nu e o jucărie, bine?
Îi trebuie doar un eşantion mai mare.
E vorba de fenomene repetabile.
Exact. Dar dacă Dumnezeu nu se repetă?
Nu-mi spune că-l crezi.
Nu, nu. Doar întreb.
De-asta nu poţi folosi ştiinţa ca să ajungi la Dumnezeu.
Umbli după potcoave de cai morţi.
Unde se duce?
În altă parohie.
Amândoi au cerut asta.
De ce?
Sunt îngrijoraţi ce s-ar întâmpla dacă ar rămâne.
Copii nenorociţi.
Salvează-mă.
- Alo? - Aici.
Nu eşti reală.
Exact.
Verifică-ţi catehismul. Asta nu e interzis.
Decât dacă vrei să fie interzis.
Decât dacă vrei să-ţi fac lucruri cu adevărat interzise.
Muşcă-mă de mână ca să nu ţipi.
Traducerea şi adaptarea: jarvis