Mă numesc Henry Morgan.
Am o poveste lungă.
De-a lungul anilor, se poate spune că am devenit un student al morţii.
Trebuie să găsesc cheia dezlegării blestemului meu.
Ceva s-a întâmplat acum aproape două secole.
Şi am fost transformat.
Viaţa mea e la fel ca şi a voastră...
Exceptând o mică diferenţă.
A mea nu se sfârşeşte niciodată.
De fiecare dată când mor, mereu mă întorc în apă,
şi întotdeauna nud.
Acum, ştiţi la fel de multe despre problema mea ca şi mine.
E o poveste lungă.
Răspunde, te rog. Răspunde la telefon.
Unde eşti? Te poţi grăbi?!
Unde eşti?! Trebuie să vorbim!
Ce faci?!
Stai. Opreşte maşina.
Doamnă, suntem la mijlocul podului.
Nu, opreşte maşina acum! Opreşte maşina, te rog!
Ce dracu' faci?!
Ce dracului faci!
Ce-ai păţit, eşti nebună?!
Doamnă, nu faceţi asta!
Poţi învăţa multe de la un cadavru...
Cum a trăit, cât a suferit,
suferinţa, experienţa de viaţă, chiar şi dacă au fost iubiţi.
Dar ce nu poate să-ţi spună un cadavru este de ce.
Şi pentru cei lăsaţi în urmă,
asta pare să fie singura întrebare ce-i interesează.
Păi, doctore...
Cauza decesului acestui tip pare destul de clară.
Sunt total de acord cu asta.
Cauza decezului... accidentală.
- Am priceput. - Ce?
Tipul are un topor în cap.
E clar omor.
Da, martorii spun că victima se certa cu un vecin
cu 20 de minute înainte să moară.
Dă-i drumul.
În regulă.
La cum e îmbrăcat putem vedea că era fan al fotbalului american.
Presupun că aseară a fost meci la câtă mizerie era pe strada mea,
şi din câte mi-am dat seama, a fost o vreme oribilă.
Da, destul de... oribilă.
Era beat şi probabil că a crezut
că întreruperea curentului aseară a fost din cauza antenei sale.
Deci într-o viaţă plină de inactivitate
şi sedentarism, prietenul nostru de aici a decis să acţioneze.
Văzând praful de pe genunchii săi,
ştim că a fost pe acoperiş.
A ţinut toporul între dinţi...
S-a găsit o aşchie între molari.
Umezeala şi frunzele ude de pe pantofii săi,
sugerează că a alunecat şi a căzut...
Şi-a fracturat coasta numărul 5, când a aterizat pe spate.
După care...
Gravitatea s-a ocupat de restul.
Nu-i cel mai plăcut mod de-a muri, dar este clar accidental.
Dacă asta este cauza oficială a morţii,
cine sunt eu să mă contrazic?
Abia scurtăm seara.
Mă pot duce acasă să-mi văd copiii înainte de culcare.
Detectivilor.
Pe de altă parte, acesta este destul de suspicios.
Nu. Ăla e clar sinucidere.
Martorul a văzut-o urcându-se pe marginea
podului de pe strada 59 şi sărind.
De ce?
Uită-te la asta.
Am găsit urme de vopsea sub unghiile sale.
Unele sunt vopsele de bază,
care n-a mai fost folosit pentru pod din '76.
Înseamnă că a săpat destul de mult ca să ajungă la acel strat.
Deci, s-a ţinut foarte strâns de margine.
Sau se ţinea ca să nu cadă.
Urmele de zgârieturi arată că s-a zbătut.
Mai e, de asemenea, şi unghiul fracturii,
începând cu degetul mare de la picior şi cea mai rămas din tibia sa,
sugerează că era cu faţa spre pod în momentul căzăturii.
Din sinucigaşii pe care i-am examinat...
N-am văzut niciunul care să se arunce cu spatele.
Nu este posibil.
Femeia asta a fost ucisă.
Am priceput. În regulă, vom cerceta.
Ce? Stai, stai.
Se putea întoarce pe parcurs.
Sau putea să alunece şi să cadă.
Jo, dacă spune el asta, nu înseamnă că e şi adevărat.
Da, dar încă nu s-a înşelat.
Scuze că ţi-am distrus seara, detective.
ETERNITATE Episodul 2
Traducerea şi adaptarea: Neoh (c) Titrări Team
Detective, mai spune-mi o dată.
Cum de un sinucigaş este crimă?
Am crezut că există un martor care a zis că s-a suit pe margine.
Avem.
Şi alţii care au văzut-o căzând în apă.
Şi un taximetrist care a zis că era supărată.
Cred că a folosit cuvântul "isterică".
Poate că sunt nouă în această echipă,
dar dacă arată ca o raţă, măcăne ca o raţă...
Ce-mi scapă, detective?
La parter, avem un medic legist
care cercetează lucrurile din mai multe unghiuri.
Uneori, o raţă poate fi un elan.
Ne-a ajutat extrem de mult în multe dosare de crimă.
Am citit în rapoartele tale.
De asemenea, ţi-am cercetat şi dosarul, detective.
Condoleanţe pentru soţul tău.
Mulţumesc.
Dar nu te pot lăsa mai moale.
Am nevoie să fii în formă. M-ai înţeles?
Da, cred că da.
Bun.
În privinţa sinucigaşului nostru, există o mulţime de motive
prin care cineva poate cădea invers în apă.
Avem o mulţime de cazuri de omucideri.
Dacă legistul tău e atât de bun pe cât îl lauzi tu,
sunt sigur că-i putem găsi o întrebuinţare mai bună.
Lucas, ştiai că o persoană are în medie
25 de acarieni la gene?
Se hrănesc cu uleiul din corpul nostru şi au organisme de viermi.
Asta e o informaţie nouă şi acum ceva ce nu pot ignora.
A sunat poliţia şi ne "încurajează"
să spunem că este sinucidere.
Dar nu este.
Dacă vor s-o catalogheze aşa,
trebuie să-şi ia licenţa de medic legist sau pe unul nou.
Bine.
De asemenea, părinţii sinucigaşei,
Vicky Hulquist, au venit să identifice cadavrul.
Arată-le poze.
Vor să vorbească cu tine.
Lucas, am mai discutat asta.
Niciodată nu vorbesc cu familiile.
- E mult prea emoţional. - Dar refuză să plece.
Eu nu...
Ce vrei să fac?
Sun-o pe detectivul Martinez. Lasă-i pe ei...
Doamne sfinte.
Ce? Nu.
Vă rog, nu vă recomand să intraţi aici.
S-a dus.
Uitaţi, eu...
Condoleanţe.
De aceea descurajăm familiile să vadă cadavrele.
Ce s-a întâmplat?
Scuze, dar se pare că a căzut de pe pod şi a murit.
Nu s-a sinucis.
- Mă înţelegi? - Alex.
Era un student eminent care îşi lua diploma pe Clasici.
Pleca în această săptămână să studieze la Sorbona, în Paris.
Există dovezi că s-a întâmplat şi altceva?
Vă sugerez să le spuneţi ce gândiţi poliţiei.
Te întreb pe... tine.
S-a aruncat?
Înţeleg durerea prin care treceţi.
Aveţi copii?
Nu. Nu am.
Atunci nu ai nicio idee prin ce trec.
Numele lui e Abraham.
N-au reuşit să-i găsească niciun membru din familia sa.
Ce se va întâmpla cu el?
Cred că-l vor duce la un orfelinat,
decât dacă cineva de aici îl place şi-l adoptă.
De-ar fi aşa de simplu.
Ce-ar putea fi mai simplu
decât să faci un angajament impulsiv pe viaţă?
Ai probleme.
Nu cred că te va lăsa să pleci.
Păi?
Foarte frumos.
Nu, e prea mult usturoi.
De obicei ai o paletă mult mai sofisticată de simţuri.
Ce-ai păţit?
Am întâlnit azi părinţii victimei.
Serios? E un pas pozitiv.
Ba nu, este o idee foarte proastă.
Acum nu mă pot gândi decât la caz.
Părinţii ei nu vor şti niciodată ce s-a întâmplat cu fiica lor.
Nimic nu le poate răscumpăra pierderea suferită,
dar acel sentiment de frustrare care nu are niciun sens,
îi va bântui până la moarte.
Deci? Faci ceva în privinţa asta?
Am făcut. Am spus poliţiei. Asta-i treaba mea.
Treaba ta.
Studiezi cadavrele ca să poţi deveni unul.
Păi, cel puţin la mine e ceva ştiinţific.
Am ales cu grijă această viaţă
ca să nu mă implic în această încurcătură emoţională.
Ştii, pentru unii dintre noi, această încurcătură emoţională
este exact scopul în viaţă.
Ceea ce-mi aduce aminte...
Trebuie să pleci puţin pe afară.
Am o întâlnire.
Am întâlnit-o pe Eharmony.
Sper că arată că în poze.
Şi cine-i ăsta?
Nu, nu...
Abraham!
Ce-i aşa mare lucru?
Toată lumea minte în legătură cu pozele de pe internet.
Dar nu eşti tu!
Normal că sunt eu! Doar că nu cel de acum.
Nimeni nu poate rămâne la 35 de ani la infinit.
Sinucigaşa, Vicky Hulquist, a sărit în gol
undeva pe la mijlocul podului.
Aşa afirmă martorii.
Dar cum am aflat că ochii
nu sunt cea mai sigură formă de percepţie,
doar dacă, desigur, sunt ai mei.
Dă-te la o parte, tâmpitule!
Când cazi de pe un pod,
corpul se accelerează cu o viteză de 16 km/oră în plus.
Deci, de aici, căderea s-a produs la 112 km/oră.
Apa e ca asfaltul.
Când aterizezi, oasele şoldului se distrug
şi intră în organele interne.
Dacă supravieţuieşti,
vei încerca să nu te scufunzi.
Luând toate astea în considerare,
este unul dintre cele mai rele moduri de a muri.
Cu siguranţă se află în top 20.
Bună, Abe. Cum a decurs întâlnirea?
Eram la jumătatea desertului de banane flambate
când ai sunat tu.
O seară grea?
Veşti proaste...
Tocmai am experimentat al 22-lea mod de-a muri.
Veşti bune... aveam dreptate.
Mai era cineva pe acel pod.
Acum pot demonstra.
Ai avut dreptate, desigur.
Bucăţile de vopsea sub unghii
se potrivesc cu vopseaua de pe pod.
Dar stai. Mai este.
Am găsit bucăţi din asta sub primul strat de ojă.
Particule de piele.
- Se potrivesc cu decedata? - Nu.
A zgâriat pe cineva în timp ce cădea?
- Poate. - Bună treabă, Lucas.
Spune că e cadoul de ziua ta.
- Nu-i ziua mea. - Aniversare?
Îmi dau cu părerea.
Cineva ţi-a lăsat un cadou pe birou.
A PĂRUT DUREROS. CONDOLEANŢE. FANUL TĂU.
Spun că noi doi suntem la fel.
Avem aceeaşi tristeţe, acelaşi blestem, aceeaşi durere.
Cum e posibil aşa ceva?
Mă tem că sunt la fel de nedumerit ca şi tine.
Bună.
Eşti bine? N-am vrut să te sperii.
Mă pierd cam des în imaginaţia mea.
Am observat.
Ai spus că ai nişte informaţii noi despre sinucigaşă.
Da, mai era cineva pe pod când s-a sinucis.
Erau două seturi de amprente pe marginea balustradei.
Stai. De unde ştii asta?
Pentru că eram în apropiere
plimbându-mă cu bicicleta şi m-am uitat.
Ce, te-ai căţărat pe balustradă?
Nu mi-a fost niciodată frică de înălţimi.
Şi cu moartea?
E o relaţie mai complicată.
Mă poţi scuza puţin?
Eşti sigur că asta este de la apelant?
Păi, de la cine altcineva?
Mă urmărea, Abe.
Era sus acolo pe pod.
Cum, te-a văzut?
Da, m-a văzut murind. M-a văzut dispărând.
Şi acum se joacă cu mine.
Ştie totul despre mine şi eu nu ştiu nimic despre el.
- Asta nu-i adevărat. - Da.
Adică, spune că are aceeaşi problemă ca şi mine.
Dar iartă-mă dacă sunt puţin mai sceptic.
Nu, adică, ziarul.
Ăsta e cunoscut ca şi hârtie imprimată.
Vezi scrisul din interior?
Este foarte vechi.
Crezi că-ţi pot da seama de unde a venit?
Voi face tot ce pot.
Sunt destul de intrigat de jocul hârtiei vechi.
Bună. Scuze de întrerupere.
Intră, detective.
Am vrut să te anunţ
că şi-a procurat un bilet de avion.
- Cine? - Vicky Hulquist.
Am făcut câteva cercetări
şi am aflat că pleca la Paris, şi că şi-a căutat cazare.
E un comportament destul de ciudat pentru cineva care vrea
să se sinucidă, nu crezi?
Şi eu cred că sunt câteva lucruri ciudate în acest caz.
Adresa de la şcoală. Vii?
Vicky era şefa adjunctă de palier.
Era minunată, foarte pozitivă, ne lăsa să facem tot ce voiam.
Dacă erai singură, te despărţeai de iubit,
te duceai la Vicky.
Asta e camera ei.
Super. Mulţumesc.
Cu plăcere.
Mă scuzaţi că vă întrerup, dle şi dnă Hulquist.
Sunt detectivul Martinez. Dânsul este...
Ne-am cunoscut. Asta înseamnă că deschideţi cazul?
- Aţi găsit ceva? - De fapt...
Deocamdată este tot o moarte suspectă.
Încercăm să aflăm câte ceva despre Vicky.
Bine, cum vă putem ajuta?
Ne puteţi spune ceva despre ea?
Avea vreun iubit?
Nu avea niciun iubit momentan.
S-a despărţit de un tip acum şase luni,
dar cred că tipul s-a transferat la Stanford.
Îi plăcea foarte mult aerul liber.
Da. Mereu.
Ştiţi cine a făcut poza asta?
Nu.
Alte hobyuri, interese, prieteni?
Îl ultimul timp, n-am mai vorbit aşa des.
Lucra zi şi noapte la ziar.
Traduceau un manuscris găsit recent în Egipt.
E un pergament.
Avea straturi scrise... una peste alta.
- Un codice? - Da, asta e.
Aţi spus că lucrau mai mulţi.
Da, profesorul ei şi încă câţiva masteranzi.
Aş face orice... s-o poţi ţine iar în braţe.
Uitaţi cât de perfectă era.
Era foarte frumoasă.
Nu vă faceţi griji. Vom afla cine a făcut asta.
Tocmai i-ai spus mamei victimei
că vei rezolva cazul crimei fiicei sale?
Mă bucur că în sfârşit te referi la ea ca la o victimă.
Henry, n-ar trebui să fac asta.
Ce se va întâmpla când părinţii îmi vor suna şeful
şi vor spune, "au promis că-l vor găsi pe criminal"?
Păi, atunci ar fi bine să rezolvăm crima.
Bine, gata.
Indiferent cât de mult ne chinuim,
s-ar putea să nu ne dăm seama niciodată ce s-a întâmplat.
Unele dintre cazuri rămân nerezolvate ani buni.
Eu am timp.
Avea un birou în camera codicelui împreună de Browning.
El e profesorul ei?
Da. Tipul practic e un geniu.
Ştiu că în cultura noastră acest cuvânt e folosit abuziv,
dar el chiar se califică.
Ştie şapte limbi străine.
Poate să introducă în mijlocul propoziţiei greaca antică.
Suntem norocoşi că e cu noi.
Poate preda oriunde în lume.
Poate că mă credeţi nebun,
dar... trebuie să te rog să vă echipaţi.
Nu crezi că e o securitate cam mare pentru o carte?
Da, Departamentul de Clasici pot fi destul de paranoici.
Mai degrabă din cauza contaminării.
Şi acum vă prezint... codicele.
E foarte important să realizaţi că asta este viaţa lor.
Vieţile lor sunt scrie una peste alta.
Treaba noastră e să traducem,
şi, în timp ce-o facem, să le aducem înapoi la viaţă.
Recitiţi tema cu Euripides.
Vreau să-mi predaţi tema vineri.
Profesor James Browning. Cum vă pot ajuta?
Bună. Vreau să vă punem nişte întrebări despre Vicky Hulquist.
Bine. Dacă vă pot ajuta cu ceva.
Ea era unul dintre cei mai străluciţi studenţi ai mei.
Acesta e pergamentul la care lucra?
Da. E un codice.
Ultimul strat e în latină,
şi prima dată am crezut că sunt doar nişte însemnări despre culturi.
"Post diebus messis, aere perennius"...
"Înaintea zilelor de recoltă,
mai trainic decât bronzul"...
"Este dragostea."
"Est amo" este "dragostea."
E o scrisoare de dragoste.
Aşa este. Ai dreptate.
Unde... Unde ai studiat?
Guam.
Ni s-a spus că Vicky petrecea majoritatea timpului aici cu dv.
Eu eram material neglijabil.
Cu codicele era în afaceri.
Ne pregăteam să publicăm şi e mare păcat.
"Ultima scrisoare latină de dragoste."
E titlul găsit de Vicky.
Am mers pe mâna ei.
Vicky avea un birou aici?
Aici în spate.
- Fumaţi, dle profesor? - Nu. De ce?
Speram să trag un fum ceva.
Felul în care ţineţi acel pix...
Păi, vechile obiceiuri mor greu.
Ocazional, mai cedez demonilor mei.
Vă înţeleg.
Cât de apropiat eraţi de Vicky?
Nu... prea.
Eram colegi, ştiţi?
În particular, nu socializam sau ceva de genul ăsta,
dacă asta vreţi să ştiţi.
Am ceva probleme în a mă apropia de această generaţie.
Vezi, eram la operă... când am auzit veştile...
Cu soţia mea.
Aveau o aventură.
- Nu ştim asta. - Desigur că ştim.
A spus că fuma ocazional,
şi erau urme de scrum pe aşternuturile lui Vicky.
Putea să fumeze ea.
I-am văzut dinţii şi plămânii.
Nu fuma.
De asemenea, el era cel care a făcut poza din cameră.
De unde ştii?
Purta eşarfa lui în poza aia.
Fibră de shahtoosh... Era pe biroul său.
Fiind purtător de eşarfă, arată destul de bine aceea.
- Nu găseşti asta destul de suspect? - N-am spus asta.
De altfel, nu s-a uitat deloc la biroul lui Vicky
şi ne-a oferit un alibi fără să-i cerem,
dar toate sunt circumstanţiale.
Juridic vorbind, avem nevoie de ceva care să-l lege de victimă.
Exact.
Cum ar fi, să zicem, ADN-ul?
În regulă, astea sunt mostrele de piele de sub unghiile victimei.
Şi acesta este ADN-ul de pe pix.
Ce fel de date de asfalt cauţi?
Pare a fi motiv de sărbătoare, nu?
Sunt... Sunt liber dacă...
Întoarceţi-vă la muncă.
E-n regulă. Corect.
Ştii, până de curând,
această zonă era folosită pentru agricultură.
Până de curând?
Aceste clădiri s-au construit înainte ca noi doi să fim născuţi.
Depinde din ce perspectivă vorbeşti.
Cărămizile roşii n-au apărut în New York decât abia
la sfârşitul anilor 1800,
şi astea sunt aproape de secolul 20.
Acest cartier era destul de popular printre artişti.
Mi se pare că George Gershwin a locuit acolo,
la fel şi Cecil B. Demille...
Henry, nu vreau o lecţie de istorie.
Am venit să întrebăm despre alibiul profesorului
şi să vedem dacă într-adevăr era la operă atunci, da?
Da, ai dreptate.
A fost acum mult timp.
Vă pot oferi un ceai, cafea?
Nu, mulţumim.
Noi doar verificam o pistă
asupra sinuciderii ce s-a produs duminică noapte.
Am auzit. Un student de la James.
Oribil.
Dv şi soţul dv... Aţi fost la operă?
E corect. La "Madame Butterfly".
Şi aţi fost împreună toată seara?
Da.
Scuze.
Ce legătură are asta cu sinuciderea?
Sunt doar întrebări de rutină.
Lucrăm să stabilim perioada când a murit.
Trebuie să fi fost dificil să staţi lângă soţul dv
în timp ce vă uitaţi la o piesă despre trădare.
Ce-aţi spus?
N-am vrut să vă fac de râs, mă scuzaţi.
Ştiu cum e să-ţi pese de cineva foarte mult,
că vrei să-l protejezi sub orice formă,
dar nu trebuie să minţiţi pentru el.
Am fost la operă.
Dv aţi fost la operă. Două programe pe masă...
Una îndoită, cealaltă fară nicio urmă.
L-aţi aşteptat afară, dar n-a apărut deloc.
Ştiaţi despre aventură
şi încercaţi să faceţi lucrurile să meargă.
Toate aceste poze au praf pe ele exceptând-o pe aceasta.
A fost plasată acolo recent,
încercând să vă amintiţi de momentele
când eraţi tineri şi îndrăgostiţi.
Şi vă înţeleg de ce încercaţi să-l acoperiţi.
Încercaţi să nu faceţi de râs familia în niciun fel.
Această locuiţă a fost moştenită din generaţie în generaţie.
De unde ştiţi aşa ceva?
Asemănări cu familia mea.
Dnă Browning, dacă minţiţi,
vă putem aresta pentru obstrucţionarea justiţiei.
O să vă mai întreb încă o dată...
Soţul dv era cu dv la operă?
Nu.
Ştim despre aventură.
Şi soţia dv... a aflat şi dânsa.
Vicky pleca să studieze la Paris.
Viaţa dv a luat-o razna, aşa că v-aţi dus pe acel pod
- să-i puneţi capăt. - Nu.
Vicky a încercat să vă oprească şi a alunecat.
- Nu. - Nu a fost vina dv.
A fost omor din culpă.
Am iubit-o mai mult decât pe oricine.
N-am crezut că voi avea puterea s-o fac, dar am făcut-o.
Puterea să faceţi ce?
Să mă despart de ea.
Îl crezi pe tipul ăsta?
S-a despărţit de o puştoaică arătoasă.
Avea 22 de ani.
Avea... întreaga viaţă în faţa ei.
Ce se întâmpla când timpul ne prindea din urmă?
O femeie de 30 de ani cu un bărbat de 65 de ani?
Am iubit-o extrem de mult,
mi-aş fi dat propria fericire ca ea să fie fericită.
Spune adevărul.
Vrei să spui că nu crezi că el a făcut-o?
Nu sunt sigur.
Ştiu că el crede că ceea ce spune e adevărat.
El crede că ea s-a sinucis pentru el.
Uită-te la încheieturile mâinilor.
Sunt tumefiate de la cătuşe.
Are o problemă de piele... Atopic dermatitis.
E fascinant, doctore.
Am fost desemnat de către soţia dlui Browning.
- Nu mai vreau întrebări, vă rog. - Haide.
Dle Browning, nu mai scoateţi niciun cuvânt.
Îmi pare rău!
Dacă mai pot pune doar o întrebare...
Dle profesor, puteţi să vă scoateţi cămaşa?
- Glumeşte? - Eu...
Am terminat.
O să te scot pe cauţiune în câteva ore.
Henry, ce ai de gând să faci?
Urmele de pe încheieturile sale sugerează că are o boală de piele.
Şi?
Aşadar, dacă l-a zgâriat pe pod, asta ar fi probă la dosar.
Parcă ai spus că ADN-ul de sub unghiile ei se potriveşte cu el.
Se potriveşte!
Suspectez că erau pasionali în timp ce făceau dragoste...
Poate că-l zgâria pe spate în timpul actului sexual.
- O iubea. N-ar fi ucis-o niciodată. - Henry!
Mai avem destule de făcut aici.
Dl profesor se va duce la închisoare pentru mult timp.
Tu ai ajutat să ajungă acolo.
De ce m-ai lăsat să mă implic în acest caz?
Un om nevinovat este în închisoare acum,
şi eu am ajutat să ajungă acolo.
Stai puţin. Nu ştii dacă e nevinovat.
Şi aventura? Şi alibiul fals?
O iubea. De ce ar ucide-o?
Poate că minte.
Poate că l-a părăsit şi el n-a putut face faţă.
Aşa că i-a spus că vrea să se sinucidă,
şi când ea a ajuns la pod ca să-l salveze, poc...
A pus-o pe liber.
Dar asta ar fi o crimă pasională, nu?
Punând-o pe liber?
Asta o crimă plănuită.
Oricine a făcut asta, a plănuit-o minuţios...
Podul, carabiniera.
Cineva a vrut-o moartă şi s-a chinuit ceva să pară accidentală.
Doar de câteva săptămâni la Omoruri,
şi deja eşti un Sherlock Holmes.
- Prind destul de repede. - Am observat deja.
Îţi vei da seama.
Vino. Vreau să-ţi arăt ceva.
Am făcut o mică verificare a biletului...
Prietenul tău anonim.
Ai aflat unde a fost fabricată hârtia?
Da, dar, nu te entuziasma prea tare.
A fost fabricată la fabrica de hârtie din Caserta, Milan.
Fabrica a fost distrusă în Al Doilea Război Mondial.
Nu mai există astăzi.
Emblema de sus este de la un hotel din zonă...
Hotel Montoliogne.
Dar mă tem că este închis de peste 60 de ani.
Scuze.
Nu-ţi face griji.
Vom mai afla lucruri despre tipul ăsta.
HOTEL MONTOLIOGNE
Henry!
- Abigail, îmi pare rău. - De ce?
Pentru că nu funcţionează.
Pentru că nu pot.
Ţi-am citit scrisoarea. Mă iubeşti?
Da.
Da, te iubesc.
Dar crede-mă, în timp, nu se va termina bine.
Cui îi pasă cum se termina?
În viaţă e vorba despre călătorie,
indiferent cât durează.
Mă scuzaţi, dr. Morgan,
dar nu vă las să scăpaţi aşa uşor.
Pofitm.
Dacă dl profesor spune adevărul,
şi eu cred că spune, înseamnă că s-a despărţit de ea,
dar ea nu a vrut să-l lase.
- De unde ştii asta? - Era un luptătoare.
Urmele de pe pantofii ei,
vopseaua de sub unghii sugerează o luptă.
Deci, altcineva a ademenit-o pe acel pod.
A fost surprinsă. De ce nu a ripostat?
- Lucas! - Scuze!
Am crezut că asta e retoric.
Nu ştiu. Poate că nu l-a văzut.
N-a fost cea mai inspirată alegere să te sui pe margine.
Desigur.
Forcepsul.
Ce avem aici? Aţă dentară.
Pare a fi piele umană.
Compar-o cu ADN-ul profesorului Browning.
Nu va fi necesar.
Avem un nou cadavru.
Am ieşit pe cauţiune acum câteva ore.
Studenţii care l-au văzut au spus că era abătut.
Biletul sinucigaş. E clar ce s-a întâmplat aici.
Sunt de acord cu tine.
Tipul ăsta a fost ucis.
Hai să ne calmăm puţin. Ce vedem aici?
Un tip şi biletul său sinucigaş.
Nu are vătămări pe corp înseamă că nu l-a obstrucţionat nimeni.
Sângele e împrăştiat pe podea.
Îmi imaginez că ai văzut destule situaţii de genul.
- E mai mult sânge decât de obicei? - Poate?
Unde vrei să ajungi, Henry?
A fost drogat... sedat.
Ibuprofen diphenhydramine.
Poate a ingerat-o singur... Puţin curaj lichid.
Doar dacă nu a vrut să nu se mai mişte
şi să roage pe altcineva să-i taie venele.
Uită-te la incizia făcută.
Tăietura începe din interior înspre exterior.
Din ce am văzut până acum la sinucigaşi...
Şi te rog să intervii, detectiv Hanson,
dacă ai avut şi altfel de experienţe...
unde tăietura e făcută din exterior spre interior.
De asemenea, a fost făcută de un stângaci.
De unde ştii asta?
- Henry, de unde ştie asta? - Din biletul sinucigaş.
T-urile sunt scrie cu o înclinaţie mare.
Şi biletul...
"Amor et separa vix deo conceditur"...
"Chiar şi Lui Dumnezeu Îi e greu să iubească
şi să fie înţelept în aceasi timp."
Minunat, exceptând doar o mică greşeală.
Criminalul a folosit "Amor" pentru dragoste,
în loc de infinitivul "amare."
Profesorul Browning n-ar fi făcut niciodată greşeala asta.
Bine. L-aţi auzit.
Aici e o scenă a crimei.
Vreau să văd înregistrările camerelor video cu cine
a intrat şi ieşit din această clădire în ultimele două ore.
Înregistrările sunt aici.
Ăsta e singurul monitor pe care pot rula imaginile.
Derulează înapoi.
Mai ai şi alt unghi?
Acolo?
- O recunoşti? - Da.
Ea e Miranda Browning... soţia lui.
- Aresteaz-o. - Da, domnule.
Condoleanţe pentru moartea profesorului dv.
Haide, frate.
M-ai sperat de moarte.
Cum ai intrat aici?
Te-am mai văzut tastând acel cod.
0931.
Bătălia de la Actium.
Recuparam din muncă.
Dl profesor şi-ar fi dorit ca eu
să mă asigur că se va publica cartea sa.
Cum te-ai accidentat la mână?
Am căzut de pe bicicletă. De unde ştiai asta?
Pentru că eşti stângaci,
dar tastezi cu dreapta.
Cred că ţi-a fost greu când dl profesor s-a cuplat cu Vicky
şi când s-a decis s-o pună co-autor pe ea...
"Ultima scrisoare latină de dragoste."
Nu-ţi văd numele la autori.
Am primit credit pentru cercetare. Nu-i aşa mare chestie.
Dar nu asta i-ai spus lui Vicky când ai sunat-o şi i-ai spus
că-ţi vei pune capăt zilelor pe pod.
Ştiai că va veni să te convingă să n-o faci
pentru că era o persoană bună.
Eşti un tip nebun.
Mult succes să dovedeşti asta.
Va fi un coşmar juridic,
dar moartea profesorului, pe de altă parte,
va fi mult mai simplă.
- Ce, crezi că eu l-am... ucis? - Ce altă şansă mai aveai?
Odată ce devine o investigaţie de crimă,
avocatul său ne-a făcut o grămadă de probleme în caz
aşa că acuzaţiile s-ar fi retras înainte ca procesul să înceapă.
Dar dacă s-ar fi sinucis...
Şi aici se vede adevăratul geniu.
Ştiu că nu-ţi place să abuzezi de termeni,
dar cred că aici se aplică.
Cine i-ar fi chestionat motivul?
Chiar a fost crima perfectă.
Acum eşti liber să-ţi pui numele pe carte...
Lucrarea ta de posteritate.
Unde este poliţia?
Nu te îngrijora. Sunt pe drum.
De obicei au nevoie de ceva timp ca să vină.
Deci aş putea să te ucid chiar aici şi să fug?
Nu ar avea flerul tău obişnuit.
Improvizez.
Dar sunt camere aici!
Oamenii vor vedea ce-ai făcut!
E cam târziu pentru asta.
Dacă faci vreo mişcare, te înţep cu asta în carotidă
şi vei sângera până vei muri.
Sunt conştient.
Nu ştiu. Nu cred că ea e de vină.
Ce vrei să spui? Am văzut-o intrând în biroul său înainte morţii sale.
Dar se comportă de parcă ar fi băută.
Dumnezeule. Henry!
Stai pe loc.
Aruncă cuţitul acum.
Aruncă arma. O să-i tai gâtul. O s-o fac!
- Aruncă arma! - Linişteşte-te.
Aruncă cuţitul! Te voi împuşca!
Vrei să mă testezi? O să-l ucid!
Aruncă-l! Acum!
- Nu, vorbesc serios! - Aruncă cuţitul acum!
Hanson, împuşcă-mă în umăr! Va scăpa cuţitul!
Înapoi! Nu, n-o face!
Henry.
- Henry. - Gâtul meu.
E-n regulă. Dă-mi să văd.
În regulă. E doar o tăietură.
Vei fi bine.
Sfinte Mare.
Doctorul intră în biroul victimei,
îl acuză pe tip... Fără armă, fără nimic...
După care iese în hol, se roagă să-l împuşc.
Îţi spun, tipul ăsta se va împuşca singur.
Asta n-ar trebui să fie în camera probelor, detective?
Da. Eu doar...
Acolo mă îndreptăm, dle locotenent.
Detectiv Martinez, putem vorbi puţin?
Sigur.
Ţi-am zis să stai deoparte de cazul sinucigaşei.
N-ai ascultat.
Mă scuzaţi.
Ţi-ai ascultat instinctul.
Asta e cea mai valoroasă unealtă pe care o poate deţine un poliţist.
Am de asemenea şi alte unelte utile.
Adică un medic legist cu un al şaselea simţ pentru moarte.
Dacă rezolvă cazurile...
E al tău.
Părinţii lui Vicky au venit să ia lucrurile ei.
Prespun că vrei să mă ocup eu?
Nu.
Ar trebui să le dau eu.
Nimic nu poate şterge durerea pierderii cuiva drag.
Duci această durere cu tine toată viaţa ta,
oricât de lungă ar fi.
Tot ce poţi spera este că, după un timp,
rănile să înceapă să se vindece.
Dar indiferent de cât de puternic eşti,
indiferent cât de mult te lupţi...
Cicatricile rămân mereu cu noi.
Şi mie îmi e dor de ea, ştii?
Acum ar fi avut 94 de ani.
- Ştii, e posibil să... - E moartă.
N-o s-o mai vezi niciodată.
M-am împăcat cu ideea asta acum mult timp.
Şi tu trebuie să faci la fel.
Da. Desigur.
Doar că...
Ştiam că va muri la un moment dat.
Am crezut doar că putem fi o familie normală o perioadă.
Am fost.
Dar cine naiba are nevoie de-o familie normală?
Haide.
Dar ţi-a plăcut?
Chiar mă întrebi dacă mi-a plăcut viaţa mea?
E cam târziu pentru asta, nu crezi?
Scuze.
E o întrebare prostească.
Ştii vorba chinezilor?
"Să trăieşti o viaţă interesantă."
Arată-mi tu pe cineva care s-a distrat mai mult decât noi.
Presupun că aşa e.
Mă scuzi acum, pregătesc un soufflé la etaj.
- Cu zmeură? - Da.
Şi fără să mă laud, a ieşit extraordinar de bună.
Vrei să răspunzi tu?
- Alo? - Bună, Henry.
- Cine e? - Numele meu?
Am avut câteva.
Ştii...
Nu-mi place să mă joc.
Cum ai aflat de Hotel Montoliogne?
N-a fost greu... registrul hotelurilor.
Te-am verificat.
Scuză-mă că am fost intrigat.
N-am putut înţelege ceva...
De ce-ţi pasă.
- De ce să-mi pese? - De tot.
Dar mi-am dat seama.
Eşti doar un copil, Henry.
Primii 200 de ani sunt simpli.
Încă ai credinţă.
Deci, tu de când...?
De mai bine de 2000 de ai.
Vrei să-mi spui cumva?
Spune-mi Adam.
Pare că sunt aici de când lumea.
Cred că noi doi ar trebui să ne întâlnim.
O vom face.
Nu trebuie să ne grăbim relaţia.
Avem tot timpul din lume.
Traducerea şi adaptarea: Neoh (c) Titrări Team