Mă numesc Henry Morgan.
Am o poveste lungă.
S-a întâmplat ceva în urmă cu două secole.
Am fost transformat.
Viaţa mea este ca şi a voastră.
Cu o mică excepţie.
Nu se termină niciodată.
De-a lungul anilor, puteţi spune că am devenit un student al morţii.
Trebuie să găsesc o cheie pentru a-mi debloca blestemul.
Aşa că în prezent lucrez
pentru Biroul de Medicină Legală din New York City.
Are cea mai mare colecţie de cadavre îngheţate din lume.
Dacă jocul tău e moartea, te duci acolo unde e acţiunea.
Carlyle Endowment s-a dedicat
să sprijine instituţiile care preţuiesc valorile noastre.
Nu eşti de acord, mamă ?
Cu tine, Conrad ? Nu cred că e posibil.
Desigur.
Poate scapă cineva de ironiile tale în seara asta ?
Tatăl tău.
Norocul lui că e mort.
Dle primar, aveam impresia
că vouă comuniştilor nu vă pasă de astfel de opulenţă.
Articolul dv este pedant, neoriginal,
fără o viziune mai complexă.
Din fericire, eşti un critic şi eşti complet neimportant.
Dacă ar fi fost înmormântarea ei.
Lance !
Ţi-am spus să aştepţi.
Dnă Carlyle, sper că sunteţi bine.
Am 91 de ani. Nu sunt bine niciodată.
Aş spune că arătaţi cu 91 de ani mai tânără.
Explicaţi-mi iar, dle Chambers,
de ce n-aţi terminat renovarea galeriei mele de artă.
Galeria nu e în topul priorităţilor.
Dezamăgiţi-mă din nou şi veţi prezenta
expoziţii de picturi cu mâinile de-ale preşcolarilor.
PARTEA ESTICĂ ÎNCHISĂ
Gloria Carlyle a fost mereu acolo
să susţină muzeul cu generozitatea sa.
Viziunea ei asupra acestei instituţii
ne-a scos din momente grele.
Gloria avea doi mari pasiuni... familia ei şi arta.
Este o mare onoare să le avem împreună aici alături de noi.
Diseară, la a 60-a aniversare a înzestrării sale,
celebrăm o femeie
care a binecuvântat o mulţime de oameni cu bunătatea sa.
Pentru Gloria.
Detective, dl primar vrea să ştie
când vom elibera martorii.
- Au sunat de la biroul primarului ? - Nu. Dl primar este aici.
Bine. Verifică numele de pe lista de invitaţi.
- După care dă-le drumul. - Am înţeles.
Presupun că cei cu sânge albastru sângerează la fel ca noi toţi.
Eşti gata pentru un caz important ?
- Dă-mi veştile bune întâi. - Imediat.
Această parte a muzeului este în construcţie,
deci camerele de supraveghere erau oprite.
Paznicii erau poziţionaţi la ieşiri,
deci n-au putut să ne spună prea multe.
Şi o mulţime de aroganţi au intrat aici după ce a fost găsită.
Criminaliştii spun că au distrus toate probele.
Deci, care sunt veştile proaste ?
Legistul tău n-a apărut.
Unde-i Henry ?
N-a putut să ajungă.
Ştie cât de important este acest caz ?
Ea este Gloria Carlyle.
Există clădiri, parcuri şi un pod cu numele ei.
Primarul este aici.
Aşteaptă să desemnăm cei mai buni oameni la acest caz.
Pare a fi ceva personal.
Cu el nu-ţi dai seama niciodată ce este.
Dar sunt extrem de fericit să mă ocup eu de asta.
Vrei să-mi auzi estimarea preliminară ?
Da. Bine. S-o auzim.
Începem cu...
Este moartă.
Când Gloria Carlyle a murit,
91 de ani de amintiri au dispărut instantaneu.
Oameni, locuri, oameni dragi, dar şi duşmani de asemeni,
toate au dispărut, pentru totdeauna.
Chiar o amintire îndepărtată cu mine.
Noi nu putem decât să ne imaginăm la ce se gândea în ultima clipă.
Frică, supărare... Nu vom şti niciodată.
Toate sunt pierdute când mori.
Eu, desigur, nu pot uita nimic,
în special pe Gloria şi ceea ce-i datorez ei.
ETERNITATE Episodul 4
Traducerea şi adaptarea: Neoh (c) Titrări Team
Bazin rupt, femur fisurat...
Fractură dublă acolo.
Rănile de la vertebre sunt foarte mari.
Are 20 până la 30 de contuzii pe toate părţile,
inclusiv răni defensive pe mâini şi antebraţe.
Şi ăsta e doar raportul meu iniţial.
Ce crezi ?
Bună, detective.
O să las adulţii să discute.
De ce n-ai fost acolo ?
Nu merg niciodată la acel muzeu.
Henry, ce vrei să spui ?
Ai idee cine era ?
Gloria Carlyle,
ultima moştenitoare a lui John Arthur Carlyle,
care a fondat New York Steel în 1901.
Averea şi puterea familiei sale sunt legendare.
Mulţi susţin că ei au ridicat New York City.
Familia Carlyle au făcut această muncă.
Sunt Gloria. Gloria Carlyle.
- O cunoşti ? - Nu.
Dar voi afla ce s-a întâmplat.
O să încep autopsia chiar acum.
Un lucru e cert...
Asta n-a fost o moarte naturală.
Bună.
Bună şi ţie.
- E nebunesc câţi reporteri sunt ? - Da.
Sunt aici probabil pentru cazul Carlyle.
Am fost medicul legist şef de la scena crimei.
Deci, crezi că a fost crimă ?
Tocmai ce am terminat autopsia preliminară,
dar pare că a avut o moarte dură.
Încă mai aştept raportul toxicologic,
dar, aşa se pare.
Deci, ce eşti...
Doreşti ceva ? O cola ?
Fac cinste.
Nu, mulţumesc.
Trebuie să pleci.
Da. Du-te.
L-am înregistrat pe legist.
Spune că este crimă.
'Neaţa.
- Pari răvăşit. - Mulţumesc.
Chiar şi un nemuritor are nevoie de odihnă.
Asta nu pare prea diferită de cea de ieri.
A sunat un anume locotenent Reece.
Mă întrebam dacă ai văzut asta.
- Ce ai nevoie ? - De o cafea.
Foarte multă.
Se spune că Gloria Carlyle era o adevărată scorpie.
Cel mai urât sânge albastru din oraş.
N-a fost mereu aşa.
Vrei să discutăm despre asta ?
Biroul lui Louis XIV se vinde la licitaţie.
Probabil că l-a cumpărat bunicul meu.
Îţi poţi imagina o asemenea colecţie
să fie scoasă la vânzare deodată ?
Pun pariu că fraţii Berkowitz, vor încerca s-o cumpăre primii, nu ?
Ray şi Arty Berkowitz.
- Vor să se răzbune pe tine. - Da, desigur.
Deţin magazinul Tony Upper East Side,
dar au dat peste un cadavru doar să obţină o antichitate.
Sunt sigur că te poţi descurca cu ei.
- Ar trebui să mă întorc la secţie. - Ascultă.
Dacă auzi pe la muncă de cineva
care vrea să participe la licitaţia Carlyle, mă poţi anunţa ?
Pune-mă pe listă ?
Abraham, sunt medic legist, un ofiţer al oraşului.
Nu-i bai. Am alte surse.
Familia mea face parte din moştenirea
oraşului de peste 150 de ani.
Dar acum este prima dată când se întâmplă aşa ceva.
- Îmi cer mii de scuze. - Scuzele nu-şi au rostul.
Am înţeles că această autopsie va rămâne confidenţială.
Deci, mă gândesc că nu eşti tu cel care a vorbit cu presa.
Ce s-a întâmplat ?
- Nu sunt sigur încă. - Cu ce te pot ajuta ?
Nu se mai poate face nimic acum.
Este deja pe pagina şase !
Hei...
- Trebuie să vorbesc cu tine. - Tu ai fost sursa din presă.
Bine. Deci...
- Era frumoasă ? - Foarte.
Mă simt aiurea, da ?
Mă duc să vorbesc cu locotenentul.
M-am redactat deja demisia.
Întoarce-te în laborator. Nu spune nimic.
Eu am fost sursa din presă. Mă înţelegi ?
Bine. Mulţumesc.
Dar fusesem treaz toată noaptea.
Şi ea tocmai apăruse.
- Gata. - Da ?
Pleacă. Încearcă să nu mai faci nicio ştire de prima pagină.
Recepţionat.
Ce vei face în legătură cu asta ?
Henry, Jo, luaţi loc, vă rog.
Locotenente, mă tem că o scuză trebuie mărturisită.
Dle Carlyle, în numele oraşului New York
şi în numele şefului medicinii legale,
acceptaţi această scuză şi credeţi-mă
că asta nu se va mai întâmpla.
Tot îl vreau scos din investigarea acestui caz.
Dar mi-am cerut scuze.
Mi-am întins mâna în semn de respect.
Mama mea merită tot ce-i mai bun şi tu pari că nu eşti cel mai bun.
Domnule Carlyle,
nimeni nu înţelege mai bine aspectele acestui caz
sau importanţa numelui familiei Carlyle.
Cu tot respectul, domnule, el este cel mai bun.
Să-l pun din nou pe avocatul meu să-l sune pe dl primar,
a doua oară într-o zi ?
Locotenente, dacă îmi permiţi...
Henry, iartă-mă, dar te retrag din acest caz.
Dr. Vaughn se va ocupa de acum încolo.
- Hanson. - Da.
Verifică camerele de securitate de la muzeu.
Discursurile din gală trebuie să fie şi ele pe filmare.
Vrei unt pe floricele ?
E alegerea ta. Eu mă duc la scena crimei.
Henry, eşti bine ?
N-am mai fost retras până acum de la vreun caz.
Se întâmplă şi celor mai buni.
Ştii, doar pentru că nu ai cadavrul
ăsta nu înseamnă că nu poţi investiga alături de mine.
Minunat. Vin cu tine.
Există o mică problemă.
Ne ducem la muzeu.
Chiar ai o problemă cu asta.
Deci, rămâne o singură întrebare,
cât de mult vrei să rezolvi această crimă ?
Stai să-mi iau eşarfa.
Bine. Ce este ? Spune tot.
Te porţi mai ciudat decât de obicei.
- N-am nimic. - Haide, Henry.
Care-i problema ta cu muzeele ?
- De ce nu vrei să vii aici ? - Amintirile.
Bine. Poţi să-ţi spun ceva ?
Un poliţist ştie ce se întâmplă cu partenerul său.
- Ar trebui să vorbim. - Sunt medic legist, Jo.
Nu sunt sigur că sunt oficial partenerul tău.
Nu făceam nicio remarcă oficială.
Pe aici !
Aici !
Repede.
- Am închis. - Mă scuzaţi.
E o petrecere privată.
Dar noi suntem familia Vermeer.
Dânsul este dr. Henry Vermeer, alături de soţia sa.
Tocmai ce-am venit din Londra
pentru expoziţia stră-străbunicului dânsului.
Nu sunteţi aici, doamnă.
Am călătorit 5600 km.
Calmaţi-vă. Eu...
Te poţi grăbi ?
Eu sunt cel ce a uitat umbrela
şi dna Vermeer urăşte să se ude.
- Bine. - Bine.
Abigail, n-ar trebui să fim aici.
Sunt de asemenea destul de sigur că Vermeer era olandez.
E foarte pripit.
Nu poţi plănui totul, Henry.
Uneori e bine să fii pripit.
E distractiv.
Henry ?
Eşti bine ?
Deci, a fost împunsă de câteva ori
cu un obiect neidentificat.
Nu s-a găsit nicio armă a crimei.
Stropii sunt neregulaţi
şi se găsesc peste toată pardoseaua.
Ce crezi ?
Din cunoştinţele mele, o scenă a crimei
este mult mai mare decât atât.
Ca să înţelegi pe deplin o crimă,
trebuie să te întorci câteva secunde, minute.
- Chiar ore în urmă. - Henry.
Fac acest lucru de 10 ani.
Hai să mai scurtăm discursul.
M-ai întrebat ce gândesc.
Greşeala mea.
Te rog.
Cred că trebuie să ne întoarcem, să păşim în pantofii Gloriei...
Pantofii Yves Saint Laurent, ca să fiu mai exact.
Zici că sunt din '61 toamna.
Glumeşti ?
Ştiu câte ceva despre pantofii de femei.
Ce-i asta ?
Este un kit de amprente original de la FBI.
Camera a fost deja verificată, Henry, cu un echipament modern.
Nu caut amprente. Caut nişte cauciuc.
Pantofii Gloriei au fost confecţionaţi dintr-un cauciuc fin
care se găseşte în frunzele unui copac de cauciuc amazonian.
Ei lasă o urmă subtilă,
diferită de pielea sintetică folosită la pantofii din anii '73.
Fascinant.
S-a târât aici.
- S-a târât ? - Da.
Şi rănile duc până la...
- Ştiu ce a ucis-o. - Arma crimei ?
Nu a fost niciun fel de armă.
A fost o treaptă din marmură.
Deci, a căzut. A fost un accident.
A fost împinsă.
- De unde ştii asta ? - S-a târât.
Corpul ei a fost distrus grav.
Bazin distrus, nenumărate fracturi.
Nu avea cum să se mişte.
Dar cineva a obligat-o.
Gloria a încercat să scape în singurul mod posibil,
târându-se.
S-a târât 30 metri înăuntrul galeriei,
în agonie şi durere.
De ce ?
Mai era cineva acolo.
Gardianul spune că Gloria era singură.
Se înşela.
Nu sunt convinsă.
- Prea bine. O să-ţi explic iar. - Nu. Ascultă.
Nu ai de unde să ştii dacă mai era cineva.
Da ?
Mai era cineva.
Ce ?
Înregistrările camerelor de supraveghere de la petrecere
arată un tip îndreptându-se spre partea estică a galeriei
chiar după ce Gloria a început să bântuie pe acolo.
S-a strecurat pe lângă gardian.
Bine. Ştim cum îl cheamă ?
Da. Un anume Lance Sharp.
L-am identificat după poza din ziar.
Bine. Hai să-l arestăm.
Nu te împăuna, Henry.
Lance, oaie, nu te-ai descurcat prea rău până acum.
Tipul din Queens a ajuns chiar el cu o prinţesă din Upper East Side.
Ce crezi, Jo ?
O parte din mine se gândeşte, "bravo, Lance."
Cealaltă parte îmi spune să-ţi sparg capul.
Înainte să ajungem la asta,
de ce ai ucis-o pe Gloria Carlyle ?
V-am spus. N-am făcut-o eu.
Nu puteam.
Există o înregistrare.
Ai urmărit-o pe Gloria când pleca de la petrecere.
Şi când te-ai întors, păreai speriat, ceea ce are sens
pentru că tocmai ai ucis o femeie de 90 de ani.
Ce cauţi aici ?
Asist la acest caz, ofer analize ştiinţifice.
Pot ajuta, dnă locotenent.
Asta îmi tot spune Jo.
Pot să rămân ?
Cum pot să-ţi spun să rămâi ? Nici măcar nu eşti aici.
Scuze.
Îmi cer să plec sau...
Pentru numele lui Dumnezeu, Henry. Priveşte şi atât.
De ce aş ucide-o ?
Sunt îndrăgostit de nepoata ei.
Mă voi căsători cu Sofia.
Te-am văzut cum ai urmărit victima până la scena crimei.
Conrad nu mi-ar fi dat binecuvântarea lui.
Aşa că am decis s-o întreb pe Gloria.
Toată noaptea mi-am făcut curaj ca să pot face asta.
Când a plecat, am văzut şansa.
Lasă-mă să ghicesc ce s-a întâmplat după asta, Lance.
Te-a refuzat, ai împins-o pe trepte, după care ai furat asta.
Un diamant albastru de 6 carate care valorează 3 milioane de dolari.
L-am găsit în apartamentul tău.
Gloria mi l-a dat pentru logodnă.
Ţi-a dat un inel de 3 milioane de dolari ?
Ştiu. Sună ciudat.
Mi-a dat un inel,
după care a mormăit ceva cum că să-mi urmez inima.
- Nu mi-a mai zis niciodată aşa ceva. - Pot să-ţi împrumut telefonul ?
Asta e ultima dată când am văzut-o, jur.
Asta e cea mai mare aberaţie pe care am auzit-o.
Locotenente ?
Henry, ce faci ?
Nu.
Nu, de fapt, asta nu e mai bine decât să dai buzna aici.
Stai puţin.
- De ce mormăia Gloria ? - Nu ştiu.
Se purta ciudat, vorbea în dodii.
- Cum se simţea pielea ei ? - Rece.
Transpira ?
- S-a sprijinit pe baston ? - Da.
Ai terminat ?
Minunat.
La revedere.
De asemenea mai spunea că simte miros
de pâine... prăjită.
Ce este ?
Poate că nu a fost împinsă.
Stai, ce vrei să spui ? Te-ai înşelat ?
Nu. Trebuie să analizăm mai mult.
Bine, nu vreau să-ţi ţin vreo predică,
dar ce înseamnă asta ?
Mirosul de ars semnifică phantosmia.
E un simptom de atac vascular în lobul temporal.
E foarte rar şi neobişnuit ca vreun medicament să-l provoce,
mai degrabă e ceva neurologic...
epilepsie, parkinson.
Dar n-am găsit nimic din astea când am făcut autopsia.
Creierul ei era normal.
Ce vrei să faci ?
Am nevoie de-o biopsie a ficatului Gloriei.
Atunci vom şti exact cu ce a fost otrăvită.
Nu e cadavrul tău, Henry.
Doar un medic legist activ se poate ocupa de asta.
Cunosc pe cineva care ne poate ajuta.
Henry, îmi pare tare rău că te-am scos din caz.
Am nevoie de biopsia ficatului Gloriei Carlyle.
Nu-i aici. Cadavrul a dispărut.
- Dr. Vaughn l-a trimis la pompe funebre. - Ce ?
Stai. Ce se întâmplă ?
Un om nevinovat e pe cale să fie arestat pentru crimă.
Aş face orice să rezolv problema.
Spune-mi ce să fac.
Nu poţi să faci nimic.
Nu te pot ajuta, detective Martinez.
Lance nu mi-a ucis bunica.
Sofia, cel mai bun mod de a-l ajuta pe Lance
este să vorbeşti cu mine.
Ce vrei să ştii ?
Ce medicamente lua bunica ta.
Dacă am şti ce lua, am putea afla ceea ce a ucis-o.
Nu ştiu nimic despre asta.
Tatăl tău ar putea.
- Crezi că ne-ar ajuta ? - Nu.
Nu şi dacă Lance ar fi beneficiarul.
Nu pricep.
Cineva ţi-a ucis bunica.
Nu vrei să afli cine a ucis-o ?
Nu-i pasă. N-a iubit-o.
Nu-mi cunoşti familia.
Nu suntem ca oricare familie.
În loc să ne vedem fiecare de viaţa lui,
am învăţat cum să ne rănim între noi doar de distracţie.
Bunica noastră era o femeie fără suflet,
cel puţin atât timp cât am cunoscut-o eu.
Asta-i minunat.
Să fiu singur cu ele.
Ca un artist.
E foarte frumoasă.
- Da. - Da, aşa este.
V-am văzut venind.
Mă bucur să văd oameni îndrăgostiţi.
Şi totuşi, sunt confuză.
Nu aveţi niciun inel pe deget.
Nici ea nu are.
De ce n-aţi cerut-o în căsătorie ?
Mă scuzaţi. Cine sunteţi dv ?
Eu am întrebat prima.
Şampanie ?
Dacă nu bei, nu te pierzi cu firea.
Acum, de ce ?
Nu cred că sunt omul potrivit pentru ea.
Nimic în viaţă nu e sigur, în special asta.
- E o poveste lungă. - Când eşti îndrăgostit,
te simţi ca şi cum ai avea tot timpul din lume.
Dar crede-mă, nu-l ai.
Dacă ai vreo şansă la iubire, dle Vermeer, n-o rata.
Sunt Gloria. Gloria Carlyle.
Ai intrat la petrecerea mea.
Ghiceşte ce-am aflat despre Gloria.
Gloria l-a ameninţat pe Conrad că-l scoate din testament.
- Ăsta e un motiv. - Da. Mai am.
Avocaţii lui s-au dus la un judecător pentru succesiune.
Au reuşit să pună control pe toată proprietatea.
Chiar în acest moment este scoasă la vânzare.
Acum ? Ar trebui să mergem.
E doar cu invitaţie.
Îţi pot împrumuta telefonul ?
Abe. Eu sunt.
Vânzarea proprietăţii Carlyle este astăzi.
- Vezi ce poţi să ajungi ? - Sunt deja acolo.
Eşti acolo ?
În carne şi oase. Ţi-am spus că am sursele mele.
Excelent.
Vreau să-mi faci un favor.
Poţi ajunge în baia Gloriei Carlyle ?
Henry, ce vrei să spui ?
Mi-am construit o bună reputaţie de-a lungul anilor,
spre deosebire de familia Berkowitze.
Am auzit asta.
Da, bun.
Abe, doar pe tine mă pot baza aici.
Bine. Bine.
Henry, ce ai nevoie ?
Vreau să faci o poză
cu toate medicamentele din dulapul Gloriei.
Fii atent, asta e ceva mai tehnic.
Vreau să iei JPG-ul de pe telefonul tău
şi să-l trimiţi prin mail pe computerul lui Jo.
Henry, sunt pe sistem.
Ce frumos arată !
Baia.
Bingo.
Ştiai că o să-mi dau seama, nu ?
Îţi cunosc secretul, Henry.
Toată problema cu muzeele.
Eşti un tip ce preferă arta modernă.
Crede-mă, sunt un clasic.
În regulă. Acum sunt foarte confuză.
O să mă laşi să ghicesc ?
Îmi aminteşte de cineva.
De cine ?
Haide, Henry. Sunt un detectiv de la NYPD.
O să scot un nume de la tine.
Crede-mă, timpul e de partea mea.
Vei afla cu mine, Jo, că nu am vreo problemă cu asta.
Am primit pozele lui Abe.
Nu.
Pentru inimă. Pentru plămâni.
Pentru tensiune.
Nu e aici.
- Ce nu-i acolo ? - Toxina.
Niciunul dintre aceste medicamente
ar fi putut cauza un atac cerebral în lobul temporal.
Şi ce facem acum ?
Nu avem niciun suspect, nicio otravă.
Nu ajungem nicăieri, Henry.
Vor prelua avocaţii.
Întâi, medicul vostru legist a vorbit cu presa.
Acum tu te eschivezi.
Ai găsit suspectul.
Acuză-l.
Familia mea a suferit destul
Are epilepsie.
Ce ?
Henry, stai, stai.
- Domnule Carlyle. - Ce caută el aici ?
Am crezut că nu mai lucrează la caz.
Ce luaţi pentru epilepsie ?
- Ce ? - Medicament. Este Fenitoină ?
- Sau alt anticonvulsiv ? - Nu trebuie să răspund la asta.
- Ce-i asta ? - Dr. Morgan, nu-i momentul acum.
Bine, Henry, termină.
E important. Cazul depinde de asta.
Luaţi Fenitoină ?
Da, milioane de oameni iau aşa ceva. De ce mă întrebi asta ?
Pentru că e medicamentul ce-a ucis-o pe mama dv.
Chiar faci asta ? Îl chestionezi pe Conrad Carlyle ?
E unul dintre cei mai puternici oameni din tot oraşul.
Da, e riscant, dar moştenirea îi dă motivul.
Reţeta, mijloacele. Trebuie să vorbim cu el.
Ce vreţi să faceţi, şefa ?
Să-l chestionez.
Dle Carlyle, cum aţi caracteriza relaţia dv cu mama dv ?
Conflictuala.
- Nu sunt aici. - Aşa e, nu eşti.
V-a ameninţat mama dv că vă exclude din testament ?
De multe ori.
Dar de fiecare dată am reuşit să mă strecor înapoi.
Nu şi de data asta.
Nu mai eraţi în testament ?
Îmi cunosc mama, detective.
Când a ameninţat că mă exclude, asta însemna că o făcuse deja.
Din toţi cei care o voiau în viaţă,
eu aveam cel mai mult de câştigat.
Şi aşa se duce motivul.
Mi-am urât mama.
Dar n-am ucis-o.
Era e bătrână îngrozitoare.
Majoritatea New York-ului o ura.
Cine ştie de ce era aşa ?
Ce este asta ?
Camera e plină de tablouri de Degas, Monet,
numai capodopere de artă.
Şi un tablou de un pictor anonim argentinian.
Vermeer.
Abigail, ea este Gloria.
E petrecerea ei.
Cred că ai pe cineva special lângă tine, Abigail.
Cred că ai dreptate.
Tu ai pe cineva special ?
Da. Da, am.
Din păcate, nu a putut veni în această seară.
Mamă.
Mamă !
Tata spune că e timpul să plecăm. Trebuie să plecăm, acum.
Noapte bună.
Mi-ai spus că se va opri ploaia.
Ar trebui să fie o seară frumoasă.
Să mergem, Conrad.
Doar dacă nu ai ceva de substanţă aici,
conversaţia asta s-a încheiat.
Nu e totul rău.
Ştim tipul de drog ce a ucis-o pe Gloria.
Asta tot e ceva.
Şi argumentul lui Conrad nu e un alibi prea puternic.
Henry, avem presupunerea ta. Atât.
Nu avem niciun raport toxicologic.
Tot mai avem nevoie de dovezi că avea acel drog în corp,
asta şi când a fost otrăvită.
Şi nu mai avem cadavrul.
- Lucas. - Da ?
Bună.
Ce-ai făcut ?
Bine.
Înainte să-ţi zic de asta, aş prefera să nu te enervezi.
Ce s-a întâmplat ?
Lucas a lungit ora de masă.
Lucas nu ia prânzul mai mult de jumătate de oră,
îndeajuns timp încât să citească doar o carte de benzi desenate.
E o nuvelă grafică.
De asemenea, are la gât cardul de acces,
care de obicei este pus
atârnat de becul de deasupra mesei de lucru până pleacă la ora 20:00.
Unde te-ai dus, Lucas ?
Am fost la casa de pompe funebre.
Şi am făcut o biopsie ficatului Gloriei Carlyle.
Stai, ce ?!
Cum ?
Le-am spus că dr. Vaughn
şi-a pierdut verigheta în corpul pacientului
şi trebuie s-o... recupereze.
Bine, stai puţin.
Ai fost la casa de pompe funebre...
- Da. - Ai examinat o persoană
care trebuia să fie îngropată la masa ta de prânz ?
A fost doar vina mea, da ?
Încerc să repar lucrurile.
Eşti simpatică când eşti supărată.
- Lucas ? - Da ?
E cel mai tare lucru pe care l-ai făcut vreodată.
Ăsta e probabil primul compliment adevărat
- pe care l-ai făcut... - Nu acum. Avem de lucru.
Da, bine.
Bine. Între noi fie vorba, n-am auzit nimic.
Am înţeles.
Aveam dreptate.
A fost Fenitoină... Peste trei ori doza normală.
Dar n-a fost otrăvită la petrecere.
Bazându-mă pe cât de afectat era rinichiul,
s-a produs cu trei ore mai devreme.
Cine era cu Gloria înainte să plece ?
Acela e criminalul.
Conrad n-a fost acolo. Nici Lance sau Sofia.
Doar asistenta, Marta.
Jo, au citit testamentul.
Asistenta a primit totul.
Marta, sunt detectivul Hanson.
Ştii de ce eşti aici ?
Aici e vorba de bani.
Ştii ce se întâmplă dacă este acuzată de crimă ?
Avocaţii familiei contestă legitimitatea testamentului
şi banii se întorc la ei.
Marta, Gloria Carlyle a fost otrăvită cu Fenitoină.
Tu te ocupai de administrarea medicamentelor dânsei, nu ?
Da. Dar nu i-aş fi făcut rău niciodată.
Am fost asistenta dânsei 20 de ani.
- Cum te-a tratat ? - La început, prost.
Era bătrână, nervoasă,
dar cineva trebuia să aibă grijă de ea.
Nimeni altcineva n-a vrut.
Marta, povesteşte-mi seara când a murit Gloria, pas cu pas.
A fost una ca oricare alta. Cina a fost servită la ora 17:00.
Am ajutat-o să se îmbrace pentru petrecere.
Era rece, aşa că i-am făcut focul.
Focul ?
- În timp ce se îmbrăca... - Soarele încă era pe cer.
Era cald, vreo 30 de grade.
Cu focul pornit abia poţi rezista.
Ceva nu se leagă. Trebuie să ne ducem acolo.
Conrad nu ne va lăsa să intrăm.
Nu mai este a lui.
Aveţi grijă cu acele cutii.
Am înţeles, dle Berkowitz.
Mă scuzaţi. Cine sunteţi ?
Detectiv Martinez, NYPD.
Unde-i dormitorul Gloria Carlyle ?
La etaj. Camera nupţială.
Minunat.
Nu atinge nimic !
Marta a spus că Gloria era rece.
S-a dus să facă focul.
Oamenii bătrâni au probleme cu circulaţia, Henry.
Cred că a fost alt motiv.
Oamenii fac asta ? Ard scrisori ?
N-am văzut asta decât în filme de epocă.
Aceste filme nu erau de epoca pentru Gloria.
Această cameră e plină de Degas, Monet, numai capodopere.
Şi o singură pictură de un necunoscut argentinian.
Arty !
Fir-ar ! Setul ăsta nu-i complet.
Are doar 23 de pahare de şampanie.
Lipseşte unul.
Lista a fost verificată acum o săptămână.
Uite. "Set complet."
Dacă nu bei, nu te pierzi cu firea.
Ea nu bea niciodată.
Sunt pahare de epocă,
setul său personal.
- Erau depozitate aici ? - Da.
Văd că te pricepi.
Dacă afli vreodată despre ceva de genul, sună-mă.
Nu ne e frică de cadavre.
Trecem peste ele.
La ce te gândeşti ?
Ea nu bea niciodată, totuşi îi lipseşte un pahar.
Povestea Martei nu se pupă.
Bine, Ray. Voi verifica farfuriile.
Cina.
Jo, ştiu că asta e enervant,
dar îţi pot împrumuta telefonul ?
Marta, nu mă interesează de unde eşti,
ce fel de probleme ai în ţara ta natală.
Întrebările mele vor fi din ce în ce mai dure.
Ce este ?
Nu. Nu sunt...
Henry, eu...
Ce a mâncat Gloria la cină ?
Confit de raţă.
Un confit tradiţional din Gasconia ?
- Da. - Da, tradiţională.
Nu mă mai suna, Henry.
Nu s-a întâmplat aici. Drogul i s-a administrat mai târziu.
Şi biopsia ficatului ?
Confitul de raţă este extrem de sărată.
Sodiumul din corpul ei
ar fi accelerat efectele drogului.
Perioada în care a fost otrăvită a fost greşită cu 30 de minute, poate o oră.
Deci, a fost ucisă înaintea galei.
Hai să verificăm maşina.
- Să mergem. - Mă scuzaţi.
Ce căutaţi aici ?
Treaba noastră, dle. Adresând întrebări.
Această casă aparţine lui Carlyle Endowment.
- Vă vreau pe amândoi afară. - De ce ?
De ce nu vreţi să găsim criminalul mamei dv ?
O aveţi pe Marta. Arestaţi-o pe ea.
Până voi termina cu voi, veţi rezolva crime
în staţia de autobuz Port Authority.
Dle, vă sugerez să faceţi o plângere oficială locotenentului meu.
Consideră că am făcut-o.
Locotenent Reece, sunt Conrad Carlyle.
Vă sun în legătură cu doi oameni.
Rollsroyce Phantom V din 1965.
Toată lumea ar trebui să aibă una din astea.
Piele scoţiană. Inserţii de arţar.
Bar frumos aranjat.
Cu arma crimei inclusă.
Aici s-a petrecut crima.
Cine era în limuzină cu Gloria ?
Conrad, Sofia, Marta... unul dintre ei a ucis-o.
Jo, nu trebuie să suni pe nimeni.
Ştiu cine a făcut-o.
Locotenente Reece,
vreau o explicaţie pentru asta.
De asta suntem aici.
Cine a ucis-o pe mama ?
Gloria a făcut-o.
A fost sinucidere ?
Autopsia mea a dezvăluit o femeie cu doar câteva luni de trăit.
Gloria ştia asta, aşa că şi-a plănuit moartea,
până la ultimul detaliu...
Când a luat medicamentul care a ucis-o,
cât timp mai avea după ce l-a luat.
A ales seara cu gala
pentru că era o celebrare a locului ei favorit
şi singura şansă să spună tuturor
exact ceea ce crede despre ei.
Petrecerea a fost biletul ei de sinucidere.
A părăsit gala ştiind că mai are doar câteva momente de trăit.
Dar a fost reţinută de către Lance.
Medicamentul acţiona prea rapid.
Când a urcat pe scări, a căzut.
Şi aici am greşit eu.
Nu m-am gândit că se va târâ prin toată camera,
30 metri, într-un chin de neinmaginat.
Am crezut că doar frica ar duce pe cineva să facă aşa ceva.
Henry, divaghezi.
De ce a făcut-o ?
Pentru că mai exista un motiv.
Era o scrisoare cu nişte litere în şemineul Gloriei,
arsă în seara când a murit.
Era semnată F.C.
Această cameră e plină de Degas, Monet, numai capodopere.
Ce nu aparţine acestui loc ?
Acesta.
Un tablou al unui artist necunoscut.
În anii 1950,
Fernando Costa era un tânăr pictor în ascensiune...
Promiţător, dar nu atât de prestigios pentru acest muzeu.
Doar o singură persoană putea face asta posibil.
Gloria Carlyle.
Şi ea era îndrăgostită de el.
Ai pe cineva special ?
Da, am.
Din păcate, nu a putut veni în această seară.
Această teorie este bazată pe... dragoste.
Avem dovezi, corect ?
Domnule Carlyle ?
Tata mi-a zis odată
cum s-a îndrăgostit de un artist.
Mi-a spus cum a aflat
şi a ameninţat că-l va distruge pe acest tânăr pictor.
Mama s-a potolit şi a rămas.
Tata a încercat s-o recâştige.
El a spus că este doar un moft pentru ea şi-l va uita.
Dar el se înşela.
Ea nu l-a iertat niciodată.
Şi eu n-am iertat-o niciodată.
A donat milioane de dolari
ca să se păstreze această pictură expusă
fără ca nimeni să ştie...
Şi într-o zi a murit în faţa ei.
Sper că a văzut-o.
- Bine lucrat. - Mulţumesc.
Ştiu că e greu să te duci undeva unde ai amintiri.
- Ştii ? - Da.
Da, eu şi soţul meu,
aveam un loc al nostru în cartierul chinezesc.
Cel mai bun "dim sum" din oraş.
După ce a murit, m-am mai dus doar o dată.
Amintirile bune, alea sunt cele care ne rănesc cel mai mult.
Numele ei era Abigail.
Poftim.
Vorbim, începem să ne cunoaştem.
Bun.
Acum am o întrebare serioasă.
Yankees sau Mets ?
Sunt mai degrabă un fan al cricketului.
Hai să mergem, partenere.
Deci, asistenta a primit tot ?
- Uimitor. - Nu chiar.
Cea mai mare parte din bani s-a dus către muzeu
şi o mulţime de asociaţii caritabile.
Marta a rămas doar cu o parte de 22 milioane de dolari.
Bani de buzunar.
- Şi familia ? - Nimeni nu va muri de foame.
Mobilierul şi inelul le va ţine de cald
în anii ce vor urma.
Cred că Gloria şi-a văzut averea ca un blestem al sorţii,
chestia care a ţinut-o departe de a iubi.
Care i-a ruinat viaţa.
E o poveste tristă, într-adevăr.
Nu ştiu ce să zic.
În ultimele sale clipe, a fost cu persoana iubita.
E o poveste tristă cu final fericit.
Cred că voi înţelege asta când voi mai creşte.
Eu mă duc să mă plimb puţin.
Apropo, şah mat.
Foarte bine jucat... domnule.
Da. Ia-ţi haina.
Nu vreau să te văd că răceşti.
Stai puţin.
De unde ai asta ?
Spune-mi adevărul. Eşti în legătură
cu unul dintre fraţii Berkowitz ?
Pentru că îţi interzic asta.
Mai bine.
Pentru morţi, totul e uitat.
Dar nu e totul pierdut pentru că îi amintim.
La unii ne-am gândit cu drag, la alţii cu mai puţin.
Puţini sunt în memoria multora,
iar alţii de puţini.
Promite-mi că nu vei fi niciodată ca şi Gloria cu soţul ei,
că vă veţi iubi pentru totdeauna.
Niciodată ca ei. Desigur.
Henry.
La un moment dat voi pleca şi tu tot vei fi aici.
Abigail...
Poate fi ceva pripit...
Nu ştiu ce ne rezervă viitorul.
Dar atât timp cât sunt în viaţă...
Te voi iubi pentru totdeauna.
Etern.
Te căsătoreşti cu mine ?
Traducerea şi adaptarea: Neoh (c) Titrări Team