11 cu 7.
Aveţi tensiunea unui om de 30 de ani.
Nu mă surprinde.
Întotdeauna am avut o inimă tânără.
- Abraham, s-a întâmplat ceva? - Relaxează-te.
Compania de asigurare vrea o verificare
înainte să reînnoiască contractul,
aşa că au trimis-o pe această frumoasă domnişoară pentru a mă consulta.
V-aş putea consulta şi pe dvs.
Oferim servicii speciale,
dacă sunteţi interesat.
Garantăm acoperire financiară totală
în cazul în care muriţi pe neaşteptate.
Nu, mulţumesc.
Am deja o asigurare.
În regulă.
Tot ce ne mai trebuie este
istoricul medical al familiei dvs.,
începând cu părinţii.
Va fi destul de dificil.
Nu i-am cunoscut.
Au murit în Polonia când m-am născut.
Îmi pare rău..
Nu a fot vina dvs.
Atunci, am terminat. Mulţumesc.
Bine.
O să vă conduc.
Îmi cer scuze încă o dată.
Se spune că un om îşi cere scuze de aproximativ 12 ori într-o zi.
Adesea, o face pentru a îndrepta o greşeală
pentru a vindeca o rană mai veche.
Dar sunt unele răni ce nu mai pot fi vindecate.
Sunt mult prea adânci.
Putem verifica oricând arhiva
de la Muzeul Holocaust.
Poate au găsit informaţii despre părinţii tăi.
Nu, nu pot găsi nimic fără un nume de familie.
Întotdeauna m-am întrebat de unde au fost...
sau cum arătau.
Oricum, putem rămâne în trecut...
Sau?
Putem aprecia prezentul, să ne concentrăm pe lucruri mai vesele.
Alo.
Aşteaptă un moment.
Este Jo.
A avut loc o crimă.
Asta ţi-a fost cu lucrurile vesele.
Bună, detective.
Dumnezeule.
Nu este prea drăguţ, nu?
De fapt, este magnific.
Este o Andolini Venus.
O copie, clar.
Cea reală a fost furată din Luvru acum mulţi ani.
Cu toate acestea, este excelentă.
Numai uitaţi-vă la modul în care artistul a surprins liniile corpului...
aproape perfect.
Fascinant.
Eu sunt mai preocupată de cadavrul aflat pe podea.
Numele lui este Karl Haas.
Vecinii au spus că este un dealer de arte.
Menajera i-a găsit cadavrul în această dimineaţă.
Uşa era încuiată din interior.
Infractorul a intrat pe fereastră.
Criminaliştii au găsit sânge pe geam.
Deja l-au trimis la laborator.
Putem elimina jaful. Tipul încă are portofelul în buzunar.
Nimic nu pare să lipsească din apartament.
Nu aş fi prea sigură.
Sunt câteva pânze tăiate din rame.
Se pare că infractorul a scăpat cu şapte dintre ele.
Opt, mai degrabă.
Pe perete este o decolorare slabă,
acolo unde a fost agăţat tabloul.
Probabil ucigaşul l-a luat cu el.
De ce ar fi tăiat celelalte şapte tablouri,
dar pe acesta l-a luat cu tot cu ramă?
Mai important decât asta,
a fost lovit cu ceva extrem de greu.
I-a rămas o urmă pe craniu.
Nu-mi spune că este...
O zvastică.
Ce fel de armă lasă o asemenea urmă?
În timpul celui de-al treilea Reich, naziştii au fost obsedaţi
de ideea marcării oricărui obiect
drept proprietatea statului, în special pe cele valoroase.
Această statuie este arma crimei.
Ba chiar mai mult, nu este un fals.
Este Andolini Venus, cea reală,
furată de nazişti în 1940 în timp ce se îndreptau spre Paris.
Şi ce căuta în apartamentul acestui tip?
FOREVER Sezonul 1, Episodul 14
Sondă etrier.
- Lucas. - Da.
Scuze. Scuze.
O zvastică este imprimată pe capul unui cadavru...
Cine-i tipul ăsta, Indiana Jones?
Cine-i Indiana Jones?
Glumeşti.
Serios?
Salut, doctore.
I-am verificat trecutul lui Karl.
Fă cunoştinţă cu tatăl său,
comandantul S.S. Otto Heydrich.
Făcea parte din cercul interior al lui Hitler.
Conform informaţiilor primite,
Otto Heydrich era conducătorul unui grup de lucru,
Rosenberg Reichsl...
Reichsleiter.
Era un grup de ofiţeri de elită ai S.S.
responsabili cu furtul obiectelor de artă
în timp ce naziştii cucereau Europa.
După război, Otto şi-a schimbat numele în "Haas,"
s-a mutat în America,
şi a luat cu el o sută de obiecte de artă.
A murit în New York în 1980
şi i-a lăsat totul lui Karl.
Ca şi cum tatăl şi fiul erau jefuitori de morminte.
După părerea mea, tipul a primit ce a meritat.
Ai face bine să-ţi păstrezi părerea pentru tine.
Fiul victimei a ajuns aici.
Tatăl tău avea duşmani?
Nu cred.
Dar, sincer, nu sunt cea mai potrivită persoană pe care s-o întrebaţi.
N-am mai vorbit cu el de câţiva ani.
Nu eram prea apropiaţi.
Petrecea ore întregi încuiat în cameră, examinând tablouri.
Ieşea doar pentru a se întâlni cu clienţii.
A menţionat vreodată
de unde a obţinut colecţia de arte?
De la bunicul.
Deţinea o micuţă galerie în Berlin.
Din fericire, a scăpat de acolo
înainte ca naziştii să preia puterea. De ce?
Ar trebui să afli câteva lucruri despre familia ta.
Erik, bunicul tău nu a fugit de nazişti.
Era unul dintre ei.
Toate obiectele din colecţie au fost furate,
apoi aduse în SUA după război.
Trebuie să...
Trebuie să fie o greşeală.
Şi se pare că tatăl tău ştia de provenienţa colecţiei,
de asta era atât de secretos.
Nu poate fi adevărat.
Amândoi erau...
Oameni buni.
Henry Morgan!
Salut John. Probabil au trecut ani.
Unde te-ai tot ascuns?
Acasă.
Tata este bolnav de ceva timp,
dar, din fericire, se vindecă.
Bun, bun.
Henry, cred că ştii pe toată lumea,
mai puţin pe noul nostru prieten
venit din Indiile Occidentale.
El este Nathaniel Hawkes.
Nathaniel, fă cunoştinţă cu Dr. Henry Morgan.
Încântat.
"Morgan."
Ai vreo legătură Morgan Shipping Company?
Da. Este afacerea tatălui meu.
Înţeleg.
Familia ta este destul de cunoscută.
În fiecare zi, vasele Morgan Shipping sosesc în port
pline cu o încărcătură ruşinoasă.
Ce vrei să spui?
Te rog, Dr. Morgan.
Prefăcătoria ta poate merge
în cluburile din Londra,
dar la mine acasă spunem lucrurilor pe nume.
Morgan Shipping Company
este un participant activ în comerţul cu sclavi.
Mă tem că ai fost indus în eroare.
Eu, unul, nu sunt direct implicat
în afacerea familiei mele,
dar te pot asigura
că nu avem nimic de-a face cu comerţul de sclavi.
Ai fost indus în eroare.
Domnilor, ajutaţi-mă să-l lămuresc pe acest om.
Cred că tu ai fost cel indus în eroare.
I-am spus lui Erik să ne sune
dacă găseşte lista de clienţi a tatălui său,
dar nu am prea mari speranţe.
Cred că se străduieşte să înţeleagă ce se întâmplă..
Trebuie să fie dificil să auzi că tatăl tău şi-a petrecut întreaga viaţă
profitând de pe urma deceselor unor oameni nevinovaţi..
Cel mai probabil, ucigaşul lui Karl
avea cunoştinţe despre colecţia secretă a sa...
Problema este că acest om nu avea un telefon mobil sau un mail,
nimic, cu excepţia unui telefon fix.
Atunci propun să-i analizăm pantofii.
Avem câteva urme de bromura de sodiu.
Ceea ce înseamnă?
Apă de mare.
Tălpile pantofilor săi sunt îmbibate în caratină,
un material de etanşare a lemnului, extrem de toxic
care nu a mai fost produs din anii 70.
De fapt, caratina a fost folosită ultima oară
la tratarea zonei pietonale din Brighton Beach.
Impresionant, dar tot nu ne spune
unde mergea sau cu cine se întâlnea.
Nu, dar asta ar putea.
Un Patek Philippe din 1933.
Este unul din cele mai rare ceasuri ale secolului 20.
Iar mie mi se pare că a fost reparat de curând.
E destul de drăguţ.
Drăguţ este o afirmaţie modestă.
La figurat vorbind, este Lamborghini-ul ceasurilor.
Sunt doar câţiva ceasornicari
calificaţi să lucreze cu aşa ceva.
Lasă-mă să ghicesc.
Unul dintre ei locuieşte în Brighton Beach.
Îmi pare rău. Am închis.
Detectiv Martinez, NYPD.
Sunteţi proprietarul acestui magazin?
Da.
Eli Swier. Cu ce vă pot ajuta?
Avem nevoie de nişte informaţii
cu privire la unul din clienţii dvs..
Nu-mi pare cunoscut.
De ce credeţi că a trecut pe aici?
Este destul de greu să-ţi aminteşti o faţă,
dar un om ca dvs. ar găsi aşa ceva de neuitat.
De unde l-aţi luat?
L-am găsit asupra bărbatului pe care vi l-am arătat mai devreme.
A fost ucis azi-noapte, în apartamentul său.
Karl e mort?
Deci îl ştiţi?
De ce ne-aţi ascuns asta, dle. Swier?
I-am dat ceasul acum două zile.
A fost un cadou.
Ceasul valorează 50,000$.
Este un cadou foarte generos.
Ei bine, cadoul oferit de Karl este mult mai valoros.
Uitaţi.
Este un Claude Monet original. Crini de apă.
1889, probabil.
- Este... - Trebuie să valoreze milioane.
Da, dar pentru mine e nepreţuit.
A aparţinut familiei mele.
Când naziştii au ajuns la putere eram copil.
Am fost trimis în New York.
Părinţii mei au fost arestaţi şi nu i-am mai văzut de atunci.
Într-o zi, m-a sunat Karl, un străin.
Spunea că găsise tabloul
şi că era al meu de drept.
Nu mi-a cerut nici măcar 10 bani,
decât să nu vorbesc cu nimeni despre el.
L-aţi întrebat vreodată
cum a intrat în posesia tabloului?
Mi-a spus că tatăl lui era Otto Heydrich,
şi că voia să returneze tablourile.
Karl a vrut să returneze
toate obiectele din colecţia tatălui său
deţinătorilor de drept.
Toate? Nu numai acesta?
E un citat din Goethe.
"Un om bun îşi cere scuze pentru greşelile din trecut,
dar un om mare le corectează."
Karl Haas era...
era un om mare.
Vrei să spui că acest Karl Haas
s-a dovedit a fi un binefăcător.
Se pare că nu a vândut
niciunul din obiectele furate de tatăl său.
De fapt, şi-a petrecut întreaga viaţă
încercând să le înapoieze adevăraţilor proprietari.
Şi dacă e adevărat, de ce a fost atât de secretos?
Un răspuns destul de clar ar fi acela că
că voia să se distanţeze
de statutul de criminal de război al tatălui său.
Din câte se pare, nu a reuşit.
Pentru că a fost ucis?
Nu. Ai spus că şi-a schimbat numele, că se ascundea în apartament,
că avea o relaţie ciudată cu fiul său,
deci nu a reuşit să scape.
Suntem singurii responsabili pentru păcatele noastre.
Ţi-ai imagina cum ar fi ca eu să duc povara
celor 200 de ani ai tăi, plini de nebunii?
Abe...
Ai fost înzestrat cu multe daruri,
unul dintre ele este tatăl fără păcate..
Noi, copii, nu suntem răspunzători
doar pentru păcatele taţilor noştri.
Mai sunt şi eşarfele lor.
Sincer, tu ai sta cu mâinile în sân?
Alo?
Au procesat mostra de sânge
găsită pe fereastra apartamentului lui Karl Hass.
ADN-ul nu s-a potrivit cu vreunul din baza noastră de date,
dar a fost găsit într-un alt sistem,
ceva numit A.R.N.?
Artistic Registry Network.
Da, este o bază de date ADN
pentru artişti faimoşi ai secolului 20.
Istoricii o folosesc
pentru a autentifica lucrările fără semnătură.
Vrei să spui că suspectul nostru este un artist?
Da. Numele lui este Max Brenner.
Singura problemă este că are un alibi destul de solid.
Max Brenner e mort de 20 de ani.
Ai obiceiul să spulberi orice urmă de distracţie.
Adu mostra de sânge la laborator.
Voi fi acolo.
Veşti bune?
Se pare că victima noastră a fost ucisă de un mort.
Bine. Nu mai am răbdare.
Am senzaţia că-mi scapă ceva.
Dacă acest Max Brenner a murit în anii 90,
cum a intrat în apartamentul lui Karl Hass?
De fapt, este destul de simplu.
Max Brenner este un zombie vânător de nazişti.
Ce e? Cu toţii ne gândeam la asta.
Max Brenner este mort,
dar cromozomul Y al său a rămas în viaţă.
Cromozomul Y se transmite ereditar cu mici variaţii.
Deci sângele nu-i aparţine lui Max.
Ci unei rude.
Sam Brenner.
Sam Brenner. NYPD. Deschide.
Pare a fi un fierăstrău.
Lasă jos fierăstrăul.
Asta e dezgustător.
Ce naiba e porcăria asta?
Se numeşte artă.
NYPD.
Investigăm uciderea unui bărbat pe nume Karl Hass.
- Ai auzit de el? - Niciodată.
Vrei să ne spui unde ai fost acum două nopţi?
Aici, muncind.
Galeria se deschide într-o săptămână.
Bănuiesc că nu poate confirma nimeni asta, nu?
Totuşi, despre ce este vorba?
Hei, fi atentă cu aia. Nici măcar nu porţi mănuşi.
Parcă este mai lustruit decât celelalte.
Şi mai bun, pentru un ochi neantrenat.
Da, este atracţia expoziţiei mele.
Mă pregăteam să îl expediez la galerie.
- Tu ai făcut asta? - Da.
Eşti sigur?
Eşti sigur că nu vrei un avocat?
N-am nevoie. Am furat tabloul.
Aparţinea bunicului meu.
I-am cerut lui Karl să mi-l returneze,
dar mi-a închis uşa în faţă.
De asta l-au ucis?
Poftim?
Karl e mort?
Noi credem că te-a prins când ai furat tabloul.
V-aţi îmbrâncit...
Credeţi că eu am făcut-o?
Haide, Sam.
Deja ai recunoscut că ai intrat în apartament.
Aţi înţeles greşit.
Am intrat pe fereastră.
Karl era acolo.
Vorbea la telefon, era preocupat.
Se certa cu cineva în germană, cred.
Ai idee cine era la telefon
sau în legătură cu ce se certau?
Nu.
Dar am auzit numele Rembrandt.
Era viu când am plecat.
Jur.
Cred că spune adevărul.
De ce eşti aşa sigur?
Sam a fost foarte atent cu tabloul bunicului său.
Insă, celui ce a furat celelalte şapte tablouri
nu-i păsa de ele.
Le-a tăiat asemenea unui măcelar.
Îl recunoşti?
Tabloul ăsta nu a mai fost văzut din 1939.
Majoritatea oamenilor au crezut că fusese distrus.
Nu este prea prietenos, nu?
Nici nu ar trebui să fie.
Este o reprezentare a regimului nazist.
Max Brenner l-a pictat
pentru a-i avertiza pe oameni în legătură cu ce-i aştepta.
L-a numit Todesengel.
Ce înseamnă Todesengel?
Îngerul morţii.
Bună ziua.
Am putea-o lustrui puţin.
Este într-o stare excelentă.
Mi s-a spus că este argint din Britannia din 1700.
Chiar? Sunteţi foarte norocos,
am un prieten care este expert în domeniu.
Deci, dacă mi-o lăsaţi
îl pot ruga să arunce o privire peste ea când se întoarce.
Cu cât mai devreme, cu atât mai bine... Am de gând să stau în New York
doar vreo două zile.
În regulă.
Aţi...
Aţi fost în Auschwitz.
Da.
De unde ştiţi că a fost Auschwitz?
Triunghiul de sub numere
era folosit doar în lagărele mai speciale,
iar fiecare lagăr avea o anume poziţie
a tatuajului în funcţie de anul în care era făcut.
Bănuiesc că aţi fost acolo în 1945.
Păreţi un bun cunoscător în acest domeniu.
Sunt un fel de expert.
Spuneţi-i prietenului dvs. să mă sune, să-mi spună o estimare.
În regulă.
Aştept să aud veştile.
Bine.
Îngrozitor...
E îngrozitor să aud asta despre Karl.
Admiram ceea ce făcea cu obiectele tatălui său.
Este nedrept ceea ce i s-a întâmplat.
Ei bine, conform înregistrărilor de pe telefonul său,
a vorbit cu dvs. în noaptea în care a fost ucis.
Am înţeles că a fost o discuţie încinsă.
Nu cred că este cel mai potrivit cuvânt.
Ideea se cam pierde printre cuvinte.
În legătură cu ce v-aţi certat?
Pe lângă serviciile noastre bancare,
suntem şi o casă de licitaţii.
Karl ne folosea serviciile din când în când
din postura de asociat secret.
Voia ca o licitaţie să fie ţinută mai devreme.
Eu i-am spus că avem nevoie de timp.
Nu sunt sigur că înţeleg...
Karl încerca să înapoieze tablourile din colecţie
deţinătorilor de drept
nu să le vândă pentru profit.
Este destul de dificil de explicat.
De ce nu încercaţi?
Obiectele astea trebuie să valoreze milioane.
Mai degrabă miliarde.
Tot ce vedeţi nu are stăpân.
Suntem o companie elveţiană.
Şi sunt sigur că ştiţi...
Elveţia a fost neutră în timpul războiului...
Naziştii v-au folosit bancă
pentru a-şi ascunde obiectele după război.
Aşa a făcut Otto Heydrich.
Am încercat în zadar să găsim proprietarii,
şi am făcut tot posibilul pentru a-l ajuta pe Karl.
Totuşi, uneori e imposibil să te înţelegi cu el.
De ce ţinea Karl obiectele în apartament, dacă vă avea pe dvs.?
El ţinea doar obiectele pregătite de returnare.
Ştiţi pe care le ţinea acolo?
Karl era foarte precaut în legătură cu tablourile.
Se temea că cineva le va fura şi le va vinde pentru profit.
E dezgustător ceea ce pot face oamenii pentru bani.
Spune-mi că nu este adevărat.
Henry, nu e atât de simplu.
Sunt un om învăţat, tată.
Nu avem ascunzişuri.
Eşti implicat sau nu în afacerea cu sclavi?!
Dacă răspunsul era nu, deja ai fi recunoscut.
Aşteaptă.
Întotdeauna ai văzut adevărul.
Cu excepţia ta.
Acum trei ani, afacerea scădea.
Am împrumutat bani din nevoie.
Totul, nu numai compania,
ci toate bunurile familiei,
totul era ipotecat.
Am fost nevoit să caut alt mijloace.
De ce?
Tot timpul ai respins sclavia.
Încă cred asta, dar...
Credeam că eşti un om bun.
Te-ai reprofilat pe autopsia tablourilor?
Nu e o autopsie. I-aş spune diagnostic.
}nainte ca o pânză să fie pictată,
marii maeştri foloseau diferite extracte pentru a o trata.
Vermeer îşi spăla pânzele cu gălbenuş de ou.
Van Gogh folosea pământ şi pigmenţi de nisip.
Dacă poţi stabili ce extract s-a folosit, poţi spune şi cine l-a pictat.
Pânza aceasta este de origine germană.
Conţinutul fibrei datează din anul 1630,
şi conform pigmentului,
aş spune că această ramă a avut cândva un Rembrandt.
Ai dedus asta dintr-o ramă?
Scuze.
N-ar trebui să atingi aia fără mănuşi.
Rembrandt folosea extract de plumb
şi otravă de stejar pe pânze.
O să te alegi cu o mâncărime păcătoasă.
Când îl interogam pe Julian, îşi freca mâinile.
Am crezut că e un tic nervos,
Dar se scărpina din cauza dermatitei.
Din cauza expunerii la otravă de stejar.
Sam a spus că l-a auzit pe Karl certându-se pe subiectul Rembrandt.
Ultimul Rembrandt vândut la licitaţie
a ajuns la 30 milioane de dolari.
Şi din vreme ce tabloul nu a fost înregistrat,
nimeni nu ştia că există măcar.
Hanson, am nevoie de un mandat.
Numele suspectului este Julian Glausser.
Avem echipe la toate ieşirile.
Dl. Glausser nu va putea ieşi din clădire.
- L-aţi văzut astăzi? - De dimineaţă.
Spunea că merge la seif petru a pregăti un transport.
Dumnezeule...
Au...
Dispărut.
La fel ca suspectul nostru.
Am dat în urmărire maşina lui Glausser.
I-am informat şi pe federali
dacă încearcă să facă o mişcare pe piaţa neagră.
O mişcare inteligentă ar fi să le scoată din ţară
şi să aştepte ca lucrurile să se calmeze.
O să supraveghem gările şi aeroporturile.
Cu o marfă de asemenea dimensiuni, ar putea proceda asemenea naziştilor.
Vrei să ghicesc?
Cu vaporul.
Judecătorul nu o să ne dea un mandat pe baza unei bănuieli.
Nu putem obţine acces la docuri, Jo.
Nu, în cazul în care nu cunoaştem pe cineva acolo.
Fratele tău, Anthony, mai este maistru la chei?
Nu. E o idee îngrozitoare.
Dacă ne scapă vaporul, n-o să mai vedem vreodată obiectele sau pe Julian.
Nu...
Bine, bine.
O să-l sun.
Ce n-aş face pentru artă.
Abe, de unde ai luat asta?
Un tip a adus-o mai devreme pentru a o vinde.
Spunea că e argint din secolul 18,
aşa că m-am gândit că ai putea confirma.
Asemenea tăvi erau foarte rare, chiar şi în 1700.
Doar cele mai bogate familii şi le permiteau.
Trebuie să te uiţi la sigla familiei.
Abe, cel care a adus tava...
Cum arăta?
Ca un simplu om, bănuiesc.
Avea o pălărie plată, veche, asemenea taximetriştilor.
A lăsat o carte de vizită.
I-am spus că am un prieten familiar cu acea perioadă.
Este o tavă destul de rară, nu?
Eşti în regulă?
Da. O să-l sun şi o să mă ocup de asta.
Bine.
Nu a fost uşor să găsesc tava.
Dar având în vedere că suntem prieteni vechi...
Nu suntem prieteni.
Am vrut să ţi-o înmânez personal.
Dar am reuşit să-l cunosc pe Abe.
Nu ştiu ce jocuri plănuieşti,
dar dacă te atingi de Abraham,
o să regreţi toată viaţa.
Dacă nu?
Ce vrei?
Am venit să-mi cer scuze.
Ceea ce am făcut de Crăciun a venit dintr-un exces de zel.
Nu te apropia de mine.
Am aflat de cazul la care lucrezi din ziare.
L-am cunoscut destul de bine pe tatăl lui Karl
în timpul războiului.
Nu sunt tocmai surprins.
Cred că te-ai simţit destul de bine printre nazişti.
Nu am fost nazist...
Din acest motiv poţi fi sigur că nu o să-i ating un fir de păr lui Abraham.
La fel cum împart ceva cu tine,
împart ceva şi cu el.
Îţi aminteşti lagărele, Henry.
În special mirosul. Acel miros al morţii.
Nu o să uit niciodată.
Iţi imaginezi că un nemuritor
va fi demascat în final într-un asemenea loc.
Când naziştii au aflat de condiţia mea,
m-au dus la un doctor.
Josef Mengele.
Hitler era obsedat de ideea nemuririi.
Mengele voia să-i dea Fuehrer-ului ceea ce-şi dorea.
Experimentele făcute pe mine nu au avut niciun rezultat
dar asta nu i-a împiedicat să continue.
Ascultă-mă, Henry.
Sunt diavoli pe acest pământ
pe care nici măcar tu nu i-ai întâlnit.
Îmi pare rău.
Apreciez, dar ceea ce mă interesează pe mine
este să recuperez ceva ce mi-au luat naziştii.
Un pumnal roman din 44 î. Hr.
Văzând că tu lucrezi la caz
şi ştiind că Abe are un magazin de antichităţi,
aş aprecia dacă ai arunca o privire.
Ca un favor...
Un favor?
Pentru tine?
- Ţi-aş putea oferi altceva în schimb. - Nu ai ce să-mi oferi.
Nu aş fi atât de sigur, Henry.
Lasă-mă să văd dacă am înţeles.
Vreţi să opresc încărcarea tuturor containerelor
doar pentru a merge în vânătoarea unui măturător de stradă?
Antony, vrem să le verificăm
doar la cele încărcate în ultimele 10 ore.
Tipic ţie.
Mi-ai luat jucăriile, bomboanele de Halloween, partenera de dans.
În regulă. Ajunge cu rivalitatea.
Încercăm să găsim un suspect de crimă.
O să ne permiţi sau nu?
Cu două condiţii.
Prima, o să primesc câteva tichete de parcare
de la voi, prietenii mei din NYPD.
Şi cealaltă condiţie?
Va trebui să-şi ceară scuze.
- Pentru ce?! - Poţi să alegi!
Îmi cer scuze că m-am culcat cu partenera ta de dans.
A fost atât de greu?
Pe care vreţi să o deschidem?
Ce zici de cea care sângerează?
Dock Master către Crane Two.
Aduceţi-l jos acum.
E Julian.
Aş spune că era.
Am verificat imaginile de la securitate.
Nu am văzut nimic.
Se pare că ucigaşul lui Julian a scăpat.
Poate i-a scăpat poliţiei,
dar nimic nu scapă de acest birou.
Şi prin asta vreau să spun că Henry a descoperit ceva.
Se pare că Julian a ripostat.
Am găsit puţina piele de-a criminalului prinsă pe inel.
O să duc asta la laborator.
Putem spune că ucigaşul lui Karl este şi ucigaşul lui Julian.
Poate.
Nu cred că cei doi au fost ucişi de acelaşi om.
Din ce motiv?
Cele două cadavre reflectă emoţiile a doi criminali diferiţi.
Julian a fost torturat,
bătut de-a lungul a mai multe ore.
Cel ce l-a ucis pe Julian este un sadic
şi îi purta o ură clocotitoare.
În schimb, Karl a fost ucis rapid,
o singură lovitură în cap, venita într-un moment de furie.
Apoi criminalul i-a poziţionat respectuos corpul.
Ucigaşul avea oarecum respect pentru Karl.
Aproape dragoste.
L-a lovit cu o statuie.
Mie mi se pare furie.
Uneori, oamenii pe care îi iubim
sunt cei ce ne supără cel mai des.
Mi-era teamă că nu o să vii.
Mi-au spus că pleci în colonie.
Nava pleacă în trei săptămâni.
Nora o să vină şi ea la primăvară.
Am ceva să-ţi dau înainte să pleci.
Orice ar fi, nu pot accepta..
E alegerea ta.
Dar ştiu că tata mi l-a dat,
iar lui i l-a dat tatăl său.
Ceasul tău?
Aparţine familiei Morgan.
Avem două atribuţii, Henry...
Să ne acceptăm greşelile
şi să ne dorim să învăţăm din ele
pentru a fi oameni mai buni.
Indiferent ce-ai crede despre mine,
Ştiu că am crescut un om bun.
Tată...
Eu...
Când Karl a fost lovit în cap
i-au fost afectate funcţiile cerebrale,
fiindu-i compromis reflexul ocular.
Ochii lui ar fi fost deschişi atunci când urma să-l găsim.
De ce i-ar închide criminalul ochii?
Deoarece, cele mai dificile relaţii
între taţi şi fii
nu sunt lipsite de dragoste.
Veşti bune, Erik.
Am găsit operele furate din apartamentul tatălui tău.
E grozav.
De asemenea, ţi-am găsit amprenta pe pupilele sale,
ceea ce este cam ciudat.
Ai fost acolo în acea noapte.
A fost un accident, vă jur.
Ştiu.
Spune-mi ce s-a întâmplat.
Am mers la el pentru că mă sunase Julian Glausser
cel cu care lucra la casa de licitaţii.
Mi-a spus de unde provenea colecţia tatei.
Ştiai asta când am vorbit cu tine.
Nu l-am crezut.
Apoi l-am urmărit până la Brighton Beach
şi l-am văzut returnând tablourile,
Dumnezeu ştie cât valora acel Monet.
Iar eu mă străduiam să-mi plătesc chiria.
În acea seară l-am vizitat pentru a vorbi despre asta.
Ne-am certat.
Şi l-ai ucis.
Iar apoi l-ai ucis pe Julian.
Poftim?
Julian e mort?
Erik, nu mai e nevoie să te prefaci.
Nu eu l-am ucis pe Julian.
I-am dat tablourile să le vândă.
Aveam nevoie de el. De ce l-aş fi ucis?
Salut.
Am verificat ADN-ul ucigaşului lui Julian.
Lasă-mă să ghicesc. Nu se potriveşte cu cel al lui Erik Haas.
Decât dacă Erik a suferit de ciumă bubonică.
Lucas, despre ce vorbeşti?
În regulă. Ştii că sângele are anticorpi
proveniţi de la bolile cu care intrăm în contact.
Ei bine, sângele ucigaşului nostru are anticorpi
de la boli care nici măcar nu mai există.
Yersinia pestis, febră pertrussian, tuse cyprian...
Dacă cineva a avut toate aceste boli,
atunci are cel puţin...
2,000 de ani.
Deci Erik şi-a ucis tatăl, după care a vândut tablourile?
Da. Apoi l-a sunat pe Julian pentru a-l ajuta cu vânzarea.
Băiatul era fericit după prea mulţi ani
pentru a nu profita de Karl.
Doctore, ai primit rezultatele testului ADN?
Nu.
Rezultatele au fost neconcludente.
Dar sunt sigură că ai o teorie.
De fapt, nu.
Sunt blocat.
Pardon. Cum?
Nu. Se joacă cu tine, Jo.
Haide, doctore. Care e teoria?
Julian a avut de-a face
cu nişte oameni răi.
Asta e teoria mea.
Sunt unele întrebări
pentru care nu există răspunsuri.
Dar aţi avut succes.
L-aţi prins pe ucigaşul lui Karl.
Şi totuşi, ucigaşul lui Julian se află în libertate.
Şi sunt sigur că veţi găsi o cale pentru a-l face să plătească.
Cine a spus că este un el?
Doar e o teorie.
Mă bucur că aţi decis să o vindeţi.
Ar fi trebuit să vedeţi ce faţă a făcut prietenul meu
când i-am arătat-o.
Nu îi venea să creadă.
Îmi pot imagina.
V-a priit şederea în New York?
Din păcate nu am găsit ceea ce căutam,
dar am găsit altceva la fel de interesant.
- Poftim. - Mulţumesc.
Aşteptaţi un moment.
Să vă aduc chitanţa.
Abraham?
Scuze. Nu te-am auzit venind.
La ce te uiţi?
Citeam ceva despre Herman şi Reba Weinraub.
Cine sunt Herman şi Reba Weinraub?
Părinţii mei.
Ştiu, ştiu.
Şi mie îmi vine greu să cred.
Dar e totul aici.
Numele, numerele tatuajelor...
Toate înregistrările de la Auschwitz.
Abraham, de unde ai luat asta?
Bărbatul care a adus tava de argint...
A lăsat-o aici.
S-ar putea să-ţi pot oferi ceva în schimb.
Nu-mi poţi oferi nimic.
N-aş fi atât de sigur, Henry.
Precum un înger.
Mi-e teamă că nu este un înger, Abe.
Bărbatul pe care l-ai cunoscut...
Este Adam.
Şi de ce nu mi-ai spus că s-a întors?
Voiam să aflu motivul, ceea ce căuta.
Se pare că vrea să facă nişte despăgubiri.
A pomenit de tine,
că nu are intenţia să te rănească
datorită a ceea ce ai trăit...
Datorită a ceea ce aţi trăit amândoi.
De asta a spus că este expert.
E greu de crezut că Adam este capabil de un asemenea gest,
însă cartea este mijlocul prin care el îşi cere scuze.
Dar asta nu schimbă cu nimic ce mi-a făcut.
Şi Dumnezeu mai ştie ce le-a făcut şi altora.
Nu, nu schimbă.
Dar înseamnă ceva.
Ce?
Că şi el este o victimă.
Ispăşirea poate avea diverse forme...
O scuză venită din inimă,
un gest nobil,
o rugăciune rostită în linişte,
sau ceva mult mai complex,
mai cenuşiu,
mai dificil de înţeles.
Aş vrea să ştiu dacă aveţi informaţii,
sau obiecte referitoare la părinţii mei.
Numele dvs?
Weinraub.
Abraham Weinraub.
Şi chiar dacă
îndreptarea nu poate schimba trecutul,
are puterea să ne vindece,
să restabilească relaţiile
pe care le credeam pierdute pentru totdeauna.
Mulţumesc.
Nu credeam că voi fi aşa emoţionat.
Măcar ştiu de unde mi se trage frumuseţea.
Traducerea: Gabriel Antonie www.addic7ed.com