5x05 "Omoară copilul din tine...!" by dr.MI, Azael & Kprice
Sincronizare BluRay: Florin C, titrări.ro
Îmi pare nespus de rău, regina mea. A fost un om de ispravă.
I se spunea Barristan cel Viteaz...
A străbătut jumătate de lume ca să mă slujească. A fost un prieten credincios.
Şi a murit pe o uliţă dosnică, măcelărit de nişte laşi ascunşi în spatele unor măşti.
Ne-am putea ascunde în zona piramidelor, o fortificăm şi de acolo înaintăm.
Apoi, curăţăm oraşul, mahala cu mahala, stradă cu stradă,
până ce stârpim şi ultimul guzgan.
Îmi place mai mult ce m-ai povăţuit mai înainte.
Adunaţi capii tuturor familiilor de vază din Meereen şi aduceţi-i la mine!
Dar... eu sunt capul familiei mele.
Nu, Înălţimea Ta! Nu am avut niciun amestec... Înălţimea Ta!
Faceţi un pas înainte!
Nu poţi face asta!
Încă un pas!
Or să vă mănânce de vii, dacă le poruncesc eu.
S-ar putea să vă mănânce orice aş zice eu.
Copii...
Unii spun că ar trebui să renunţ la ei.
Dar o mamă adevărată nu renunţă niciodată la copiii ei.
Îi pedepseşte, dacă nu se poate altfel.
Dar nu renunţă niciodată la ei.
Cine e nevinovat dintre voi?
Poate toţi sunteţi nevinovaţi sau poate că toţi sunteţi vinovaţi.
Poate că ar trebui să-i las pe dragoni să hotărască.
Cu o moarte toţi suntem datori.
Nu vreau să-i îndestulez.
Mâine, poate...
"Şi, deşi Daenerys controlează Golful Sclavilor,
împotriva ei se unelteşte din toate părţile".
"Refuză să plece până nu e sigură că foştii sclavi vor rămâne liberi."
Pare o femeie de ispravă.
Şi e singură şi asediată din toate părţile,
fără familie sau cineva care să o povăţuiască.
Iar ultima ei rudă în viaţă e la mii de kilometri depărtare,
un bătrân nefolositor care îşi aşteaptă moartea.
Nu vorbi aşa, maester Aemon.
Un Targaryen singur pe lume... e o mare grozăvie.
- Maester Aemon... - Lord Comandant...
Sam, aş vrea să vorbesc cu maester Aemon între patru ochi.
Cum te simţi?
Ei... ca un bătrân de o sută de ani pe cale să moară de frig.
Am nevoie de povaţa ta.
E vorba de ceva ce vreau să fac, ce trebuie să fac.
Dar asta va dezbina Rondul de Noapte. Îi va învrăjbi.
Jumătate dintre fraţi au să mă urască din clipa în care am să dau porunca.
Jumătate dintre fraţi te urăsc deja, lord Comandant. Fă-o!
- Dar nici măcar nu ştii despre ce e vorba! - Nu are importanţă. Ştii tu.
Să fii comandant n-are să-ţi aducă mare bucurie.
Dar, cu un dram de noroc, ai să găseşti puterea să faci ce trebuie făcut.
Omoară copilul din tine, Jon Snow! Mai e puţin şi vine iarna.
Omoară copilul din tine şi lasă bărbatul să iasă la iveală!
Unde este restul oamenilor liberi acum? Unde s-au dus?
Cine îi conduce?
L-au urmat pe Mance. Pe altcineva nu vor urma.
- Dar pe tine? - E greu să conduci înlănţuit.
- Dacă ţi-aş scoate lanţurile? - De ce ai face asta?
Fiindcă nu îmi eşti vrăjmaş. Şi nici eu nu-ţi sunt ţie.
Păreai că-mi eşti vrăjmaş când îmi omorai prietenii.
Timp de 8000 de ani, Rondul de Noapte a jurat
să fie scutul care păzeşte regatele oamenilor.
Şi timp de 8000 de ani n-am respectat jurământul.
Locul vostru e în regatele oamenilor. Al tuturor.
Şi acum se va schimba totul?
- Da. - De ce acum?
Fiindcă acum eu sunt lordul Comandant al Rondului de Noapte.
Ce ai vrea să fac, lordule Comandant?
Du-te la nord de Zid. Adu-i înapoi pe oamenii liberi.
Am să deschid porţile şi am să le dau drumul.
Am să le găsesc pământuri la sud de Zid.
Nu vor pleca genunchiul în faţa ta. Şi nici eu.
Nu vreau să plece genunchiul în faţa mea.
Vreau să lupte alături de mine când va fi nevoie.
Dacă le cer oamenilor mei să lupte alături de ciori,
îmi smulg măruntaiele şi mi le vâră pe gât.
Câţi dintre oamenii tăi nu pot lupta?
Femeile, copiii, bătrânii, bolnavii... Ei ce păţesc?
Îi osândeşti la moarte.
Mai rău. Şi numai fiindcă eşti prea mândru ca să faci pace.
Poate că nu eşti mândru. Poate că eşti laş.
Îţi dă mâna să-i spui asta unui om în lanţuri.
Oamenii tăi au nevoie de o căpetenie.
Şi trebuie să ajungă dincolo de Zid până nu e prea târziu.
Nu avem timp. Vin Umblătorii Albi şi oamenii tăi vor fi atacaţi.
Nu-ţi cer să faci pace ca să-ţi salvezi pielea.
Fă pace ca să-ţi salvezi oamenii.
Majoritatea sunt la Sălaşul Aspru.
- Ştii unde este? - În vârful Capului Storrold.
Pot să-ţi dau zece cai şi încă nouă oameni.
- Poţi să ajungi într-o săptămână. - Vom avea nevoie de corăbii.
O să vorbesc cu regele Stannis să-ţi împrumute flota.
Bine. Vii cu mine.
Eşti lordul Comandant al Rondului de Noapte.
Trebuie s-o audă din gura ta, să ştie că navele pe care se urcă
nu vor fi mistuite de foc în largul mării.
Dacă nu vii cu mine, nu merg.
Vrei să aduci sălbaticii la porţile noastre?
Mii de bărbaţi, femei şi copii vor muri dacă stăm cu mâinile în sân!
Să moară! Trebuie să avem grijă de oamenii noştri.
Vom avea puţini duşmani.
Mai puţini.
- Poftim? - Nimic.
Este pământ fertil în Dar, pe care nimeni nu-l foloseşte.
- Sunt câteva sate abandonate. - De ce crezi că au fost abandonate?
Le-au abandonat fiindcă sălbaticii i-au prădat ani la rând.
I-au ucis, exact cum au făcut cu sătenii acestui băiat!
Da.
Ne-am luptat cu ei mii de ani.
Au măcelărit sate, ne-au măcelărit fraţii.
La fel cum am făcut şi noi.
Te voi urma oriunde, ştii bine.
- Dar ei l-au ucis pe Grenn. - Da.
- L-au ucis pe Pyp. - Da.
Ne-au ucis cincizeci de fraţi!
Nu pot să uit. Nu pot să iert.
Ai fost la Pumnul Primilor Oameni.
Dacă îi lăsăm de izbelişte, ştiţi bine ce or să devină.
Ori învăţăm să trăim cu Sălbaticii, ori îi putem socoti în oastea morţilor.
Oricum ar fi acum, sunt mai presus decât morţii.
Mulţumesc.
Olly...
Dacă vrei să îmi spui ceva...
Spune.
E în regulă.
Nu vorbiţi serios, nu-i aşa?
Le spuneţi Sălbaticilor că doriţi pace doar pentru a-i păcăli.
Nu-i păcălesc.
Mi-au ars satul, i-au înfipt o săgeată în cap tatălui meu, chiar în faţa mea.
Mi-au măcelărit mama! Au omorât toţi oamenii pe care i-am ştiut vreodată.
Ştiu cum e să-i pierzi pe cei dragi.
Ştiu că e greu pentru tine.
Dar vine iarna.
Şi ştim ce vine odată cu ea.
Nu putem înfrunta totul singuri.
Mai aveţi nevoie de altceva, lord Comandant?
Nu.
E departe de Lannisteri.
Aici e casa ei.
Poate că-i mai bine aici pentru lady Sansa.
Crezi că-i e mai bine lângă Boltoni?
Cei care i-au ucis mama şi fratele?
Sansa e în primejdie, chiar dacă nu-şi dă seama de asta.
Mulţumesc.
Trăieşti aici de mult timp?
Da.
L-ai cunoscut pe lordul Eddard?
L-am cunoscut.
L-am cunoscut şi pe tatăl său.
- Familia Stark a dispărut. - N-au dispărut toţi.
- Ştiu cine e în castel. - Toată lumea ştie.
- Boltonii. - Nu la ei mă refer.
Vreau să-i trimit un mesaj.
Sansei Stark.
- Cine eşti? - Cineva care a jurat să o protejeze.
- Cui i-ai jurat? - Mamei sale.
- Mama ei e moartă. - Asta nu-mi dezleagă jurământul.
Am slujit-o şi încă o slujesc pe lady Catelyn.
Tu pe cine slujeşti?
Vino înapoi!
- Miranda... - Am văzut cum te holbai la ea.
O s-o iau de soaţă. Asta înseamnă că am să mă mai uit la ea, din când în când.
Ai spus că pe mine ai să mă iei de soaţă.
Vorbeam serios, dar atunci eram un bastard cu numele Snow.
Acum sunt un Bolton. Ce doresc eu nu mai are importanţă.
Acum întemeiez o dinastie.
- Crezi că e frumuşică? - Bineînţeles. Doar nu-s orb.
Şi tu crezi că e frumuşică.
Abia aştept noaptea nunţii. Dar nu-ţi face griji, o să am timp şi pentru tine.
Poate o să-mi găsesc şi eu un soţ.
Eşti fiica îngrijitorului de câini. Pe cine o să iei de soţ?
Pe fiul grăjdarului?
Eşti a mea.
N-o să pleci niciunde.
Sau poate vei pleca, dacă mă plictiseşti în continuare cu gelozia ta.
Ştii ce păţesc cei care mă plictisesc.
N-ai să mă plictiseşti. Nu-i aşa, Miranda?
Niciodată.
Iertaţi-mă, milady. Am venit să umplu bazinul cu apă.
Nu e nevoie.
Încă aveţi prieteni în Nord.
Dacă veţi avea probleme vreodată, aprindeţi o lumânare
la fereastra cea mai înaltă din turnul în ruine.
- Dar cine... - Nu sunteţi singură.
Îmi place rochia.
Cine v-a croit-o?
- Eu însămi. - Chiar aşa?
- Cine eşti? - Sunt Miranda.
Fiica îngrijitorului de câini.
Îmi daţi voie?
Minunat. Şi cusătura...
- Cine v-a învăţat? - Mama.
Îmi pare rău pentru ce i s-a întâmplat.
Mulţumesc.
E bine că v-a învăţat, este un adevărat dar.
De fiecare dată când purtaţi ceva făcut aşa, vă puteţi aminti de ea.
Aş prefera să o am pe mama.
Ştiu, nu-i la fel.
Totuşi, e bine să-i păstraţi amintirea, să vă reamintiţi cum erau lucrurile.
Era să uit... Mai este ceva...
Ceva ce v-ar ajuta să vă reamintiţi.
Acolo, în capăt.
Ce este?
Nu vreau să vă stric surpriza. Mergeţi, veţi fi în siguranţă.
Nu veţi crede când veţi vedea.
Theon.
N-ar trebui să fii aici.
Duhneşti mai tare decât de obicei în seara asta.
Toarnă-mi ceva vin.
Vrei să îmi spui ceva?
- Nu, milord. - Duhoare...
- M-a văzut. - Cine?
Sansa, lady Sansa. A venit la cuşti.
- Te-a văzut? - Da.
Îmi pare rău, stăpâne. Iertare, nu am crezut...
Vino încoace.
Nu trebuie să ai secrete faţă de mine, Duhoare.
În genunchi.
Dă-mi mâna.
Te iert.
Sper că îţi este pe plac odaia, milady.
Într-adevăr. Mulţumesc, milord.
Puţin vin...
- Mamă? - Mulţumesc, Ramsey.
Milady, suntem toţi o familie, cei din Nord.
Legăturile sângelui nostru au mii de ani vechime.
Vreau să ţin un toast pentru nunta noastră.
Fie ca fericirea noastră să ajungă de la Moat Cailin până la Ultima Vatră.
- Pentru nunta voastră. - Pentru nunta voastră.
Cred că îţi e greu să fii într-un loc atât de neobişnuit.
Nu este un loc neobişnuit, asta e casa mea.
Oamenii mi se par neobişnuiţi.
Ai dreptate. Sunt foarte neobişnuiţi.
Vin, rogu-te!
Am auzit că v-aţi reîntâlnit, într-un loc foarte potrivit.
Îmi place să cred că ultima dată când aţi vorbit, aţi făcut-o în odaia asta.
Încă sunt zile în care mă supăr pe el.
Pentru ce a făcut.
Nu-ţi face griji. Nordul nu uită.
L-am pedepsit pentru ce a făcut, nu mai este om de fier.
Nu mai este Theon Greyjoy.
E un om renăscut.
O nouă persoană... În fine.
- Nu-i aşa, Duhoare? - Da, stăpâne.
- Ăsta-i numele lui acum, Duhoare. - De ce faci asta?
Pentru că Duhoare vrea să îţi spună ceva.
Nu-i aşa, Duhoare?
Vrei să îţi ceri iertare?
Cere-i iertare Sansei pentru ceea ce ai făcut.
Cere-ţi iertare pentru omorârea celor doi fraţi.
- Îmi cer iertare. - Uită-te la ea, Duhoare.
Degeaba ceri iertare cuiva dacă nu îl priveşti în ochi.
- Îmi cer iertare. - Pentru ce?
Pentru că ţi-am omorât fraţii.
Gata! S-a terminat.
Nu-i aşa că se simte toată lumea mai bine? Eu unul, da.
Situaţia devenea foarte încordată.
Ştiţi ce, milady?
Fiindcă el v-a ucis fraţii, iar restul familiei dvs nu mai este...
Duhoare este cel mai apropiat lucru de o rudă pe care îl aveţi.
Duhoare!
Tu vei duce mireasa la altar. Cineva trebuie să o facă.
Nu e nimeni mai potrivit. Ne-am înţeles?
Da, ne-am înţeles.
Minunat.
Eu şi Walda avem veşti bune, şi dacă tot suntem aici...
Vom avea un copil.
Mă bucur nespus pentru voi.
După cum îl poartă, maester Wolkan spune că-i băiat.
Cum poţi fi sigur?
- Sigur de ce? - Că a căzut grea.
Cum îţi poţi da seama?
Maester Wolkan ne-a încredinţat că nu e nici urmă de îndoială.
Şi... cum ai izbutit?
- Ce să izbutesc? - S-o laşi grea.
- Bănuiesc că ţi-e cunoscută procedura. - Desigur, dar...
- Dar cum i-ai găsit-o? - Te-ai făcut de râs la cină.
- Aducând creatura în faţa fetei Stark. - Şi dacă e băiat?
- Te-ngrijorează poziţia ta. - Poziţia mea e destul de clară.
Îţi sunt fiu până apare o versiune mai bună.
Nu m-ai întrebat nicicând de mama ta.
De ce să te fi întrebat?
M-a avut, s-a prăpădit... şi iată-ne aici.
Era o ţărăncuţă.
Drăguţă, dacă nu eşti pretenţios. Era soaţa morarului.
Se pare că se căsătoriseră fără ştiinţa sau consimţământul meu.
Am pus să fie spânzurat, iar pe ea am siluit-o sub copacul de care atârna.
Mi s-a împotrivit tot timpul. A avut noroc că n-am spânzurat-o şi pe ea.
După un an, mi-a venit la poarta castelului cu un prunc care-i scâncea la piept.
Şi pretindea că pruncul e al meu.
Aproape c-am cerut să fie biciuită, iar copilul să-i fie azvârlit în râu.
Dar mi-am întors privirea către tine şi am văzut atunci ce văd şi-acum.
Eşti fiul meu.
Stannis Baratheon are o oaste la Castelul Negru.
Dar n-o să zăbovească prea mult.
Vrea Tronul de Fier.
Iar drumul spre Debarcaderul Regelui trece prin Winterfell.
Vrea să cotropească Nordul.
Dar Nordul este al nostru. Al meu şi al tău.
Mă ajuţi să-l înving?
Da.
Astea-s toate cărţile care există?
Toate cărţile care există?
- În lumea-ntreagă. - Nu.
Sunt nenumărate cărţi în lume.
Biblioteca asta e chiar mică.
Erau mai multe cărţi acolo unde ai crescut tu?
Tata nu e chiar cel mai învăţat om.
Se spune că Citadela are cea mai mare bibliotecă din lume.
Şi unde-i asta?
Citadela?
În Oraşul Vechi.
- Mă iartă că nu ştiu prea multe. - Gilly, uită-te la mine.
Ştii să faci o sută de lucruri pe care nu le-aş putea face vreodată.
Poţi face focul cu lemne ude. Poţi să găteşti, să oblojeşti răni...
Pot să spăl aşternuturile, să mătur podeaua...
De ce are Citadela cea mai mare bibliotecă?
- Acolo sunt instruiţi maesterii. - Ca maesterul Aemon?
Asta îmi doream să ajung când eram mai tânăr.
Dar în loc de asta, am ajuns frate jurat al Rondului de Noapte.
Am parte de mai multe aventuri aici. Altfel nici nu te-aş fi cunoscut.
Înălţimea Ta.
- Tu eşti Samwell Tarly? - Eu sunt, Înălţimea Ta.
Tatăl tău e Randyll Tarly.
Mi-a înfrânt fratele la bătălia de la Ashford.
Singura bătălie pierdută vreodată de Robert.
I-am spus să nu purceadă spre apus aşa curând, dar nicicând nu-mi dădea ascultare.
Era un oştean pe cinste tatăl tău.
Tu nu prea semeni a ostaş.
- Am auzit c-ai răpus un Umblător Alb. - Aşa este, Înălţimea Ta.
- Cum? - Cu-n pumnal făurit din sticla dragonului.
Sticla dragonului?
- Maesterii o numesc obsidian. - Ştiu ce este.
O avem la Piatra Dragonului.
- Cum de obsidianul răpune Umblătorii? - Nu ştiu.
Am răsfoit manuscrisele vechi sperând să aflu ceva.
Copiii pădurii vânau cu sticla dragonului.
Lady Melisandre mi-a spus că moartea se năpusteşte către Zid.
- Am văzut-o, Înălţimea ta. - Ce-ai văzut?
Oştirea celor morţi.
- Iar când vor veni... - Va trebui să ştim cum să luptăm cu ei.
Citeşte mai departe, Samuell Tarly.
E timpul.
Înălţimea Ta, n-ai fi mai bine să mai aşteptăm?
Când Jon Snow se va întoarce cu sălbaticii, am putea avea mii de oameni în plus.
Dacă Jon Snow se întoarce cu sălbaticii. Nu putem aştepta aşa mult.
Suntem în avantaj. Avem mai mulţi oşteni şi cai, toţi hrăniţi şi odihniţi.
Dar cu fiecare zi în plus în care aşteptăm, şansele se schimbă în favoarea lui Bolton.
Iarna poate veni oricând.
Trebuie să plecăm acum. Dă ordinul. Plecăm în zori.
Aleg o duzină de oameni care să rămână să le păzească pe regină şi pe prinţesă.
Nu-i nevoie. Vin cu noi.
Ne aşteaptă un drum anevoios, Înălţimea Ta.
- N-ar fi mai în siguranţă... - Aici?
Jumătate dintre Fraţi sunt criminali şi siluitori.
Nu. Vin cu noi.
Cum doreşti, Înălţimea Ta.
Crezi că tata are să-mi dea voie să cobor în criptă?
- Poftim? - La Winterfell.
Toţi regii din Nord sunt îngropaţi acolo. Bran Constructorul, regele Doran şi...
Toate la vremea lor. Avem un drum lung înainte.
Apoi trebuie să cucerim castelul.
- Va fi o bătălie? - Da, prinţesă.
- Dar n-o să fii prin preajmă. - Nu mai vorbi de bătălii, ser Devos.
Înspăimânţi copila.
Da, regina mea.
- Nu mi-e teamă. - Mie da.
Când începe bătălia, promite-mi c-o să mă aperi.
Promit.
Sper că ştii ce faci cu Sălbaticii ăştia.
- Îmi trebuie acele corăbii. - Le vei primi înapoi. Îţi jur.
Drum bun, Înălţimea ta!
Şi mulţumesc.
Încălecaţi! Flamurile!
Nu.
Eşti prea slăbit încă.
Cât timp am zăcut aici?
Trei zile.
Ser Barristan?
L-am dezamăgit.
Mi-am dezamăgit oamenii.
Mi-am dezamăgit regina.
N-ai dezamăgit pe nimeni.
Ai luptat cu vitejie.
Şi vei mai lupta iar.
Eşti ruşinat?
Aţi fost atacaţi mişeleşte, depăşiţi numeric.
- N-aveai de unde să ştii. - Nu de asta.
Nu e nicio ruşine să fii rănit în luptă.
Mi-e ruşine că atunci când cuţitul a străpuns şi am căzut la pământ,
mi-a fost frică.
- Toţi oamenii se tem de moarte. - Nu. Nu de moarte.
M-am temut că n-am s-o mai văd nicicând pe Missandei din insula Naath.
Acum le-ai dat stăpânilor ce meritau.
Dacă le-aş da tuturor ce merită, aş rămâne fără supuşi.
Ser Barristan m-a povăţuit să fiu îndurătoare până în ziua morţii.
Daario Naharis crede c-ar trebui să le iau viaţa foştilor stăpâni
şi să-i las pe ceilalţi din oraş să răzbească singuri.
Tu ce părere ai?
Înălţimea Ta, nu cred că se cade să am vreo părere.
Ba poţi să-ţi dai cu părerea la fel ca oricine altcineva.
Ştii de ce mă aflu aici.
Şi ştii cine va pătimi cel mai mult dacă totul se duce de râpă.
Aşadar, ce părere ai?
Nu pot spune decât ce mi-a fost dat să văd, Înălţimea Ta.
Te-am văzut dând ascultare sfetnicilor tăi.
Te-am văzut bazându-te pe experienţa lor când a ta lipsea
şi cântărind opţiunile pe care ţi le înfăţişau.
Şi te-am văzut neluându-ţi în seamă sfetnicii,
pentru că exista o alegere mai bună.
Una pe care doar tu o puteai întrezări.
Regina mea, rogu-te, nu face asta.
- Nu eram toţi datori c-o moarte? - N-am vrut să mor ca un laş.
Se pare că nu vreau să mor deloc.
E nevoie de curaj să-ţi recunoşti spaima.
Dar şi să-ţi recunoşti greşeala.
Am venit să-ţi spun că m-am înşelat.
Eu m-am înşelat, iar tu ai avut dreptate.
În privinţa tradiţiei.
Referitor la a-i uni pe locuitorii acestui oraş.
Am să redeschid arenele de luptă.
Doar pentru oamenii liberi.
Sclavia nu va mai reveni în Meereen cât timp trăiesc eu.
Da, regina mea.
Iar pentru a făuri o legătură durabilă cu oamenii din Meereen,
voi lua de soţ capul unei familii străvechi.
Din fericire, un pretendent e deja în genunchi.
Nu te prăpădi cu firea.
N-am păţit nimic sau cel puţin aşa cred.
Acum unde suntem? Nu suntem pe Rhoyne.
Tăceri prelungi şi ursuze şi un pumn în faţă, din când în când.
Stilul lui Mormont.
Hai să încercăm altfel!
Rogu-te, iartă-mă pentru mai devreme.
Câteodată, gura mi-o ia pe dinainte.
Călătoria asta nu trebuie să fie un coşmar pentru amândoi.
Ne vom petrece mult timp împreună pe drumul spre Meereen.
Aşa este.
Nişte vin ar face călătoria asta extrem de plăcută.
Vin n-avem.
Eu sunt dintre ăia cărora le place băutura.
Şi noi, ăştia cărora ne place băutura, trebuie să bem, simplu.
Altfel, nu sunt...
Ştiu unde suntem. Ne duci prin Valyria.
Aşa este.
- Ai mai navigat pe aici? - Nu.
Vrei să-i duci un suvenir lui Daenerys
din tărâmurile de baştină ale strămoşilor săi, în caz că eu nu sunt de-ajuns?
Cred că tu vei fi de ajuns.
Ştii ce se spune.
Urgia încă domneşte în Valyria.
Dar de demoni şi flăcări ce zici?
- Nu ţi-e frică de Urgie? - Mie nu, dar piraţilor le e.
Marea Fumegândă.
Câte veacuri vor trece până vom învăţa din nou să construim astfel de oraşe?
Timp de mii de ani, valyrienii au fost cei mai buni la aproape toate.
- Apoi... - Apoi, n-au mai fost.
Apoi, n-au mai fost.
S-au luat în braţe strâns şi Urgiei spatele i-au întors.
Munţii care s-au făcut genuni şi noaptea ce a cuprins cerul.
Flăcările ţâşnind aşa de sus, că până şi dragonii au ars.
Nicicând văzute nu vor fi de ochii lor întorşi.
O muscă pe perete, valuri de vânturi biciuite.
Oraşul vechi de un mileniu şi-ai lui oameni învăţaţi.
Urgia i-a înghiţit pe toţi şi nimeni chipul nu şi-a întors.
Aş aplauda.
Bănuiesc că asta este. Asta e tot ce a mai rămas.
Ce-a fost asta?
Oameni de piatră! Nu-i lăsa să te atingă!
Treci în spate!
Mormont, taie-mi legăturile!
Mormont! Mormont!
Tyrion!
Eşti teafăr.
Eşti mai greu decât pari.
Te-a atins vreunul?
Pe tine?
Am mai văzut vărsat de vânt, dar nimic asemănător.
Bănuiesc că de-asta îi trimit aici.
Ar fi mai bine dacă le-ar implanta un pumnal în inimă, şi gata.
Îţi mulţumesc că m-ai salvat.
Fireşte, n-aş fi fost în primejdie dacă nu mă răpeai.
- Acum ce facem? - Mergem în lungul coastei.
Cu puţin noroc, poate găsim un sat de pescari.
Poate, o altă barca.
- Şi dacă nu avem noroc? - Ne aşteaptă un drum lung.
Mă duc să adun lemne, să facem focul. Încearcă să te odihneşti puţin, da?
Asta e cea mai bună idee pe care ai avut-o azi.
Traducerea şi adaptarea: dr.MI, Azael & Kprice
Sincronizare BluRay: Florin C, titrări.ro