Din episoadele anterioare…
Full. Iar am câștigat!
Aveam trei ași. Și m-am trezit că au ajuns la voi.
Mai bine stai cuminte. Prietenul meu are puteri mari.
Am auzit că ai întrebat de părinții tăi biologici.
Cred că e timpul să aflu.
Cred că asta e o decizie de adult, Claire. Vor fi și neplăceri. Crede-mă!
Mai știu și eu câte ceva.
- E soțul dv.? - Da.
Lăsăm afară o mașină,
poate apare soțul dv.
E cineva?
Peter Petrelli, eu sunt Hiro Nakamura.
Sunt din viitor. Am un mesaj.
Când te sun, spune-mi unde să ne întâlnim.
- Salvează majoreta! Salvează lumea! - Stai!
Hiro, unde ești?
Se va întâmpla ceva rău, dar îl putem împiedica.
Nu există răspunsuri.
Du-te acasă!
Isaac, am nevoie de ajutor. Fata o să pățească ceva.
Trebuie să aflăm ce. Pot termina eu tabloul.
CAPITOLUL ȘASE „JUMĂTĂȚI MAI BUNE”
Evoluția este un proces imperfect și adesea violent…
o bătălie între ce există… și ce încă nu s-a născut.
În mijlocul acestor dureri ale facerii, moralitatea își pierde sensul.
Problema binelui și răului e redusă la o simplă alegere…
de a supraviețui sau a pieri.
Trebuie s-o salvăm.
Ignoră-l! E un număr greșit.
Mă tot sună un japonez și-mi lasă mesaje.
Alo?
- Dl Isaac? Isaac Mendez? - Cine e?
Numele meu e Hiro Nakamura.
Numele meu e Peter Petrelli.
Am un mesaj.
Ce a zis?
Are un mesaj pentru tine.
Ce mesaj?
Salvezi majoreta, salvezi lumea!
Salvează majoreta, salvează lumea!
Majoreta?
- Ce majoretă? Unde? - Ce majoretă? Unde?
- Nu știu unde e. - Da, dar tu ai pictat astea.
Și tu.
Nu știm cine e sau unde e. Știm că trebuie s-o salvăm.
- Spune-le despre tipul din viitor! - El e tipul din viitor.
Un Hiro Nakamura din viitor, care vorbește engleză
și are o sabie, a oprit timpul
ca să-mi spună s-o salvez. Asta e tot ce știu.
Ai venit din viitor și le-ai zis să salveze majoreta.
Și aveai o sabie.
Aveam o sabie?
Veniți la New York! Vom afla unde e majoreta.
Aveam o sabie.
Apucă de partea aia!
Îmi scapă ceva, vreun semn care ne-ar indica locul.
Tablourile se potrivesc ca niște pagini de benzi desenate.
- Lipsește un tablou. Ce era aici? - Nimic. E tot ce am pictat aseară.
Dar e o pânză de mărimea asta. Am pictat-o înainte.
E la Simone.
Simone?
Mi-a luat niște tablouri să le vândă.
- E la ei. - Cu ce era?
Nu-mi amintesc. Eram drogat.
Trebuie să-l recuperăm!
Spune-i că un tip din viitor a zis că-ți trebuie! Sigur o să-i placă.
DeeDee vrea să-l împerecheze pe dl Muggles cu pudelul ei.
Cu un pudel, pentru Dumnezeu!
I se spune Pomedel sau Puranian.
Dl Muggles nu vrea să aibă de-a face cu o rasă cu un asemenea nume.
„Nu, nu vreau”, zice dl Muggles.
Draga mea, am lăsat brioșele prea mult. Miroase a ars.
Arată normal.
Oricum, dlui Muggles nu-i plac pudelii.
Nu după întâmplarea de la țarc.
Am crezut că potaia aia mare o să-ți rupă mâna.
Ceea ce ți-ar fi terminat cariera de majoretă.
Arăta mai rău decât era.
Iar cariera mea de majoretă se duce la fund și acum.
Măcar particip la vânzarea de prăjituri.
Brioșă? Doar un dolar, pentru o cauză bună.
- Nu acum, Claire. - Ai vorbit o oră la telefon. Cine era?
Da, apropo de asta.
Știi că voiai să-ți cunoști părinții biologici?
- Da? - Tocmai am vorbit cu ei la telefon.
Și ei vor să te cunoască.
- Mâine. - Stai un pic!
Cum rămâne cu școala?
Nu putem lăsa totul baltă pentru oamenii ăștia.
- Cine se cred? - N-am acceptat.
Nu lăsăm nimic baltă.
Decât dacă vrea Claire.
Nu trebuie să se întâmple acum.
Decât dacă ești absolut pregătită.
Sunt pregătită.
Doamne!
Arăți bine, Nik.
D.L.?
Cum naiba ai intrat?
Poliția e afară.
Dacă țip, vor veni în două secunde.
Atunci, sper să nu țipi.
Nu porți verigheta.
Ar trebui să pleci.
Ești aici…
Haide, nu e o idee bună.
- Micah n-are nevoie de asta. - Are nevoie de tată.
Și eu de soția mea.
Asta încă e și casa mea.
Nu plec nicăieri.
Poți să mă crezi sau nu.
Mă duc să-mi văd băiatul.
- Deschideți, doamnă! - Te las să deschizi.
Dnă, vă rugăm, deschideți!
Dnă, nu s-a părut că auzim ceva.
E totul în regulă?
Doar…
Doar vorbeam cu fiul meu.
Dacă aveți nevoie de ceva, suntem aici.
S-a întâmplat ceva?
Dacă vreți să intrăm, dați din cap!
Sunt bine.
Doamne, a fost o seară foarte lungă.
Vă lăsăm să vă culcați.
Suntem aici dacă aveți nevoie.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
- Noapte bună! - Suspectul văzut pe o alee, înspre vest.
- Spune-mi ce s-a întâmplat! - Am pus la cale planul.
Știu. „Iubito, o să ne rezolve toate problemele.”
- Două milioane, ca să plecăm din Vegas. - Furați de la Linderman.
Dacă fugeam cu banii, nu mă omora doar pe mine.
Te omora pe tine, pe Micah. Așa că m-am retras.
Dar cineva mi-a luat locul.
Știa planul. Mi-a omorât echipa.
Și a fugit cu toți banii?
- Nu știi cine? - Știu că a fost o femeie.
O femeie?
E un tip în nord care spală bani. A spălat două milioane pentru cineva.
Mă duc mâine la el. Poate aflu un nume.
Iubito, nu-ți face griji!
Cum să întreb pe cineva dacă e mutant, când ar putea să mintă, fix cum fac eu?
De ce nu întrebi ce se întâmplă când se taie?
Sau i-ai putea tăia și afla.
Ar crede că sunt supărată că m-au dat.
Ești nesuferită uneori, dar nu ești supărată.
Mă refer la faza cu adopția.
Nu sunt.
Adică, sunt curioasă
și e un pic ciudat și poate un pic trist.
Dar nu sunt supărată. Îmi iubesc părinții.
Dacă te creșteau părinții biologici? Ar fi fost cu totul altfel.
Dacă ei pot face ce fac eu?
- Dacă sunt ca mine? - Ei bine, sper că nu sunt.
Fără supărare, dar îmi place… îmi place că tu ești cea mutantă.
Te face mai…
Mai specială.
- Flirtezi cu mine? - Nu. Crede-mă că nu!
O să le spui părinților? Celor care te-au crescut?
Nu. Tata ar lua-o razna. E un tip tare simplu.
N-ar reuși să înțeleagă așa ceva.
L-ar distruge.
O să afle.
Dacă ajungem la New York și explodează?
Dacă ajungem la New York, n-o să explodeze. Asta e călătoria eroică.
- E călătoria ta eroică. - E călătoria noastră eroică.
Nu-ți trebuie superputeri ca să fii erou.
Atunci, de ce „tu din viitor” n-a venit la noi?
De ce s-a dus la Peter din New York, pe care nu-l cunoaștem?
„Eu din viitor” se temea să nu producă o falie în linia spațio-temporală.
Spui prostii. Nu știi cum funcționează.
Știu exact… Stai!
- E tipul cu bani pe care l-ai înșelat. - L-am înșelat?
- Repede! Teleportează-ne! - E în regulă. Vreau să vorbim.
Ți-am zis că nu trișăm. Japonezii sunt foarte norocoși.
Știu că ați trișat. Doar că nu știu cum.
E momentul pentru o mică răsplată.
Claire, scumpo, ți-au sosit invitații.
- Bună, sunt Lisa. - Bună!
- Îmi pare bine. - Sandra. Și mie.
- Bună. Hank. - Bună! Sandra.
- Îmi pare bine. - Îmi pare bine.
- Sigur nu vrei să-i împing în ceva? - Amuzant.
- Deci cum facem asta? - Nu facem nimic.
- O să dorm pe canapea? - Tu ce crezi, D.L.?
Crezi că poți veni de parcă nimic nu s-ar fi întâmplat?
Ai idee prin ce am trecut în ultimele șase luni?
- Nu. - Nu ai!
- N-am vrut să plec. - Dar ai plecat!
- Ne descurcam. - Cu 30 de mii pe an din construcții.
- Nu-ți ajungeau? - Nu-mi ajungeau.
Nu merge când ai o familie.
Când ai plecat, am devenit o persoană diferită.
Nu-mi pasă că te-ai dezbrăcat pe internet.
Nu m-am supărat pentru asta. Ai făcut ce trebuia.
Poți să rămâi aici astă-seară…
Dar trebuie să pleci de dimineață.
Dacă asta vrei.
Vino în pat!
E destul. Trebuie să plecăm. Ne așteaptă misiunea.
Îi datorăm mai mult. Nu putem pleca.
Dă-le cărți bune, dar nu prea bune!
Japonezule, te bagi sau nu?
Mă bag.
Ce sistem ai, amice? Ceva voodoo antic oriental?
Niciun sistem. Japonezii sunt norocoși.
Ar face bine să rămână fără noroc.
Încep să cred că sunt țepuit.
Ușurel, Ernie! E un joc amical. Nu sunt țepe.
Fără țepe. Doar noroc.
Să-i dăm drumul!
Deschid cu 400.
Pariez…
O mie.
Scuze! Mă scuzați!
Trebuie să folosim baia.
- Acum? Suntem în mijlocul jocului. - Scuze! Trebuie acum. Prea multă bere.
Mergeți împreună la baie?
Da, așa facem noi.
Nu mă trece.
Ne vor omorî.
Ce?
Cel cu fața înfricoșătoare are un pistol îndreptat spre mine.
- Un pistol? - Pe ea cine a invitat-o?
Ce ne facem?
Noi? Nu. Tu. Trebuie să ne scoți de aici acum.
Ce-i asta?
- Ce faci? - Trebuie să-i opresc.
Nu i-am putut salva.
Doar m-am ascuns aici.
Un erou nu se ascunde.
Ba da, dacă vrea să trăiască.
Trebuie să fugim de aici. Până nu se întoarce cine a făcut asta.
Haide!
Ce mult ți-a crescut părul!
- E ciufulit. - Îmi place.
Îmi amintesc când ne-am cunoscut.
Doamne, ce copii eram!
Era frumos!
Ar trebui să dormi un pic.
N-ai prea dormit azi-noapte.
Am dormit la fel ca tine.
Te-am auzit când te-ai trezit. Încercai să nu faci zgomot.
Da?
Când?
Ce e, iubito?
Tată?
Ce dor mi-a fost de tine!
Și mie de tine.
Deci Petrelli n-a zburat.
Eram în tren când a început să vorbească
despre un călător care a oprit timpul și i-a zis să salveze o majoretă.
A fost fascinant. Ar trebui să scriu un articol.
Poate că l-ai provocat cu sarcasmul.
Peter Petrelli s-a transformat dintr-un tip calm
într-un nebun isteric. Fără să fie provocat.
Decât, poate, de un călător în timp.
- Ți-ar plăcea, nu? - Și ție.
Ți-am zis că tipul care pictează viitorul e dependent de heroină?
- I-ai văzut vreun tablou? - Nu l-am întâlnit.
După ce am văzut în tren, mă îndoiesc că există.
Și acum? Îl duci pe tata Suresh înapoi în India?
- Te urci în avion și aia e? - Da, exact așa e.
Și Mohinder?
Oricum nu ne potriveam.
Mersi, Eden, pentru tot ce ai făcut pentru mine și tata.
Cu plăcere.
Te poți întoarce și împrăștia cenușa,
dar te vei întreba mereu dacă tatăl tău avea dreptate.
Mai uită-te o dată.
- Mă voi întreba? - Da. Nu ai terminat aici.
De asta nici nu-mi iau rămas-bun.
Pe curând, Eden.
Pe mai târziu.
Cum am zis, pe mai târziu!
Încă mai citești astea?
Mai știi benzile desenate ale bunicului?
Aventuri în Casa Morții, Vault of Doom, Cele nouă minuni…
Ți-am zis să nu le citești, dar n-ai ascultat. Și te-au speriat.
Sunt Moorlore, invincibilul.
Iartă-mă că nu am stat cu voi.
- Cum e mama ta? Cum se simte? - Bine.
- Ai grijă de ea, nu? - Da.
Tu ești bărbatul în casă.
Știu. Mă străduiesc.
Tată, cum ai scăpat din închisoare?
Rămâne între noi?
Am mers pe jos.
- Din închisoare? Cum ai reușit? - Nu există închisoare pentru tatăl tău.
- De ce nu? - Pentru că am un secret.
Ca Superman?
Da, exact ca Superman.
- Mai am benzi desenate. Vrei să vezi? - Adu-le!
O să fie distrus când fugi iar.
Nu mai fug. Nu după ziua de azi.
- Asta nu o să dispară, așa. - Ba da, când aflu numele acelei femei.
Mă ascund în mașina ta și mă duci tu. Toți polițiștii din Vegas mă caută.
Vrei să-mi asum riscul?
Vreau să auzi că mi s-a înscenat totul.
Te cunosc, Nik.
Începi să mă crezi, pentru că sunt aici, în fața ta.
Dar cum nu mă mai vezi, începi să te îndoiești.
Nu vreau să te îndoiești.
Are gura și nasul tău, nu?
Da, așa pare, nu?
Ce altceva mai am de la voi?
Vă pot aduce ceva de băut?
Limonadă, tocmai am pregătit.
Avem sucuri, ceai cu gheață. Avem brioșe, nu?
Le-am făcut aseară, amândouă. E ceva ce obișnuim să facem.
Mamă.
- Aș vrea o limonadă. Mersi! - Și eu.
- Claire? - Da, te rog.
Trei limonade vin chiar acum.
Deci ce să-ți povestim despre noi?
- Nu văd vreun semn de bun-venit. - E în regulă. Îi cunosc.
Lucram pentru Linderman.
- Nu era încuiată? - Se pare că nu. Hai!
Poate că s-au mutat.
Nu s-au mutat.
Întoarce-te la mașină!
Întoarce-te la mașină, acum!
Hai! Să fugim de aici! Haide!
- Hai! - Nu!
Nu mai suntem împreună.
Am fost iubiți în liceu, dar n-am rezistat nici până la absolvire.
Când Lisa a rămas însărcinată, s-a terminat.
A vrut păstrăm copilul, pe tine.
Eu n-am vrut.
O să crezi că sunt rea pentru că te-am dat.
Nu, nu cred asta.
E foarte ciudat, mi-a transpirat buza. Trebuie să tragi cu urechea?
- Da. - În fine!
Ce să mai facem?
E ceva ce ar trebui să știu…
din perspectivă medicală?
Nimic ciudat sau neobișnuit?
Păi, ar fi ceva.
Am diabet.
Diabet.
Din partea mea de familie,
ai un istoric de cancer și de boli de inimă.
Minunat!
Scuze!
Alo? Da, ce faci?
Stai un pic! De la muncă.
- Bine. - Bine. Da. Spune!
Suresh tocmai a plecat spre India.
Oprește-l!
- Am încercat. - Știm amândoi că poți mai mult.
Deja a plecat.
Dar se va întoarce.
Și Peter Petrelli?
Susține că poate zbura, dar nu am confirmare.
S-a întâlnit cu cineva care poate opri timpul.
Serios?
Interesant!
Evident, avea un mesaj pentru Petrelli. I-a zis să salveze majoreta.
- Mai ești acolo? - Da.
Mersi pentru informații.
Ce fac cu clarvăzătorul?
Adu-l!
N-am mai văzut așa ceva.
Eu da.
- În garaj. - În garaj?
După ce ai plecat, m-am împrumutat de la Linderman.
- Cât? - Treizeci.
Trebuia să plătesc chiria și școala lui Micah.
N-am știut ce să fac.
Îmi pare rău.
N-am plătit la timp și Linderman a trimis recuperatorii.
M-au bătut.
Mi-am pierdut cunoștința.
Când m-am trezit, erau morți.
Și semăna cu ce am văzut azi.
Ce? Erau rupți în bucăți?
Am derulat filmul în capul meu de mii de ori.
N-am văzut nimic, pe nimeni.
Doar eu eram acolo.
Eu am fost.
- Nik, uită-te la mine! - Nu.
- Nu tu ai făcut asta. - Și dacă da?
Dacă m-am trezit în toiul nopții și am intrat acolo?
Cineva îți înscenează lucruri.
Ne-au înscenat amândurora și se asigură că nu mă pot dezvinovăți.
- Nu… - Dar…
…ce ignoră ei… suntem noi.
Noi?
Mamă, mi-ai văzut ghiozdanul?
- L-ai lăsat la Tina? - Nu, îl aveam când am venit acasă.
Scumpule, mă lași un minut?
- Trebuie să mergem la poliție. - Nu ne vor crede.
Nu pot scăpa decât dacă găsesc vinovatul.
Gata, a trecut un minut.
Vin să te ajut.
Micah.
- De unde ai ăla? - Ce anume?
Ghiozdanul.
Tocmai mi l-ai dat.
Da?
Da. Mamă, ai fost aici acum câteva minute.
Mi-ai zis să-mi iau niște haine și că ne ducem la bunica.
- Mamă, ești bine? - Nu.
Nu, știi ce? Eu doar…
Trebuie să mă întind. Nu mă simt bine.
Doamne, ce mi se întâmplă?
Nu!
Trebuie să te aduni.
- Nu ești reală. - Sunt la fel de reală ca și tine.
Nu. Am o tumoare sau ceva.
- Asta e… - Biată nebună!
- …o halucinație. - Asta crezi că ești?
Suntem multe lucruri, Niki… dar nu suntem nebune.
Micah, unde e mama?
În camera ei.
Nu se simțea bine.
Da.
Da, a avut o zi grea.
Ce crezi că o să facă D.L. când o să afle ce am făcut noi?
Ce am făcut noi?
Tu și mama o să vă împăcați?
De obicei…
în relații, când cineva greșește,
celălalt se preface că nu s-a întâmplat.
Dar, când cineva crede că ai greșit, dar nu e adevărat,
lucrurile se complică.
I-am înscenat totul, i-am ucis oamenii, am furat două milioane.
I-am omorât pe tipii din garaj.
I-am omorât pe idioții de la jocul de poker.
- Am fost foarte ocupate. - Oamenii ăia erau făcuți bucăți.
Da, păi…
- Ce să zic? - Dar nu mi-au făcut nimic.
Ar fi neglijent să lăsăm martori. Am făcut ce era necesar.
Cum fac mereu.
Vă împăcați sau nu?
Nu știu.
Sper.
Și iată ce o să facem în continuare!
O să iei banii și o să-l duci pe Micah cât de departe poți de D.L.
- Eu fac restul. - D.L. are grijă de mine.
- Nu am nevoie de tine. - Niki, o să te creadă nebună.
Și o să ni-l ia pe Micah.
O să-și dea seama de tot. Și atunci…
se pune problema dacă te omoară înainte să plece.
Tată, apropo de secretul tău.
Și mama are unul.
Deci ai de ales.
Poți să-l lași pe D.L. să ne ia fiul pentru totdeauna…
sau…
faci exact ce spun eu.
Unde sunt banii?
Bună alegere!
- Trebuia să-i salvez. - Ai fi fost omorât.
Am primit un dar, Ando.
Trebuie să-l folosesc ca să ajut oameni. Să-i salvez.
Am dat greș.
Ești prea dur cu tine însuți.
Poate că nu sunt…
eroul care credeam că sunt.
Hiro.
Fiecare erou e într-o călătorie pentru a-și găsi locul în lume.
Dar e o călătorie. Nu începi cu sfârșitul.
Altfel, nu se poate face un film mai târziu.
Dacă sunt pe drumul greșit?
Dacă trebuia să-i salvez?
Poți călători în timp și spațiu.
Poate, când o să te descurci mai bine, te întorci aici.
Ca o a doua șansă?
- Exact! - A doua șansă.
Îmi place asta.
Unde e tatăl tău?
Nu tatăl biologic, dar, știi tu… tatăl tău.
Îi conduce pe bio-părinți.
Așa le zici? Bio-părinți?
E așa de rece și impersonal… Și potrivit!
Mulțumesc din nou că ați venit! A însemnat mult pentru Claire.
Când aveam vârsta ei, aveam multe pe cap.
Mă bucur că am putut ajuta.
Mersi.
Cred că a mers destul de bine.
Da.
Dacă mai ai nevoie de ceva…
Vă anunț.
A fost ce sperai?
Nu chiar.
Adică, nu știu ce speram.
Voiam să-mi spună cine sunt.
Nu știu mai bine decât mine.
Nimeni nu-ți poate spune cine ești.
Asta e ceva ce trebuie să afli singură.
- Putem arunca astea? - Sunt arse?
Nu, dar mă tem că le mănânc pe toate.
Știi, trebuie să-l felicit pe tatăl tău.
N-a fost prima oară când am încercat să-ți găsim bio-părinții.
Nu?
Când erai bebeluș,
credeam că e ceva greșit cu cromozomii tăi, vreo boală.
Trebuia să-ți testăm părinții, ca să vedem dacă sunt purtători.
Eram speriată de moarte, iar ei erau de negăsit.
Ce tip de boală?
Cum ați știut că am ceva?
Nu aveai nimic. Tu erai în regulă. Doar că…
Nu știu, genul ăla de lucruri.
Ce lucruri?
Adică, făceam ceva anormal?
Aveai o tuse, Claire.
Nu deveni și tu ipohondră! Fratele tău mi-e de ajuns.
Hai, tu!
Te-au speriat și pe tine la fel de mult ca pe mine?
Ești foarte curajos, tată.
Doamne!
Tot timpul ăsta…
Nu, pot explica totul. Știu…
- Știu cum pare. - Nu. Te-am iubit, Niki.
Mai e o persoană. N-o pot controla.
Nu știu ce mi se întâmplă.
Îl iau pe Micah. Și iau și banii.
Adio, Niki!
Nu iei nimic.
- Mamă, e totul în regulă? - E totul bine.
Eu și tatăl tău mutăm niște mobilă.
Du-te în camera ta!
Deci așa ai ieșit din închisoare!
Mamă?
Isaac Mendez?
- Cine ești? - O admiratoare.
Pot să intru?
Evoluția e un proces imperfect și adesea violent.
Moralitatea își pierde sensul.
Problema binelui și răului redusă la o simplă alegere…
de a supraviețui sau a pieri.
VA URMA…
Subtitrarea: Ștefania Gheorghe