Soarele dă naștere unui nou răsărit.
Puțini dintre noi știm cât le datorăm celor responsabili pentru asta.
Celor răspândiți printre noi…
anonimi,
aparent banali.
Celor pe care destinul i-a reunit pentru a repara, a vindeca
pentru a ne salva de noi înșine.
Dacă evoluția poate face asta pentru cele mai mici vietăți,
de ce nu și pentru oameni?
Ce s-ar întâmpla dacă ar afla cineva adevărul despre mine?
- Când se vor opri? - Nu știu.
E o jucărie nouă și strălucitoare și e toată numai a mea.
Și sunt printre noi, ascunși sau la vedere.
Trecem pe lângă ei, fără să-i vedem,
fără să-i suspectăm, fără să-i știm.
Oare ei au habar?
Că sunt uniți de același țel,
pe care nu-l pot tăgădui, acela de a fi extraordinari?
Teleportarea, regenerarea țesuturilor, nu mai sunt doar simple teorii.
Am văzut asta cu ochii mei.
Când destinul îi binecuvântează…
Mă numesc Hiro Nakamura. Vin din viitor.
Cum ar putea să se ascundă?
Știu că te simți îngrădită, dar ei te-ar închide într-o cușcă.
Cât se vor mai putea ascunde
înainte ca soarta sau natura lor umană
să-i aducă din nou în prim-plan?
Și cum vor ști ce-i așteaptă când se va întâmpla?
CAPITOLUL UNU „DUPĂ PATRU LUNI…”
Ei nu doar trăiesc printre noi…
Ci poartă un blestem.
Un virus care-i secătuiește de puteri…
și le aduce moartea.
În ultimele câteva luni, am descoperit existența unei epidemii.
E epidemie care-i amenință exclusiv pe ei.
O boală care-i poate eradica pe toți,
deprivând specia noastră de avantajele lor evolutive.
Fără aceste avantaje, provocările lumii moderne:
încălzirea globală, terorismul, diminuarea resurselor,
par copleșitoare pe umerii noștri fragili.
Viitorul întregii omeniri e în pericol.
Dar cu ajutorul unor cercetări finanțate, putem opri răspândirea acestei boli.
Vă îndemn pe fiecare dintre voi să vă asumați această cauză
și să luptați cu cei care ascund adevărul.
Vă mulțumesc.
Inspirată prelegere, dr. Suresh.
Vă pot cere un autograf?
Tatăl dv. ar fi fost mândru.
La fel și sora dv.
- Cine ești și de ce mă urmărești? - Sunt un nimeni.
Credeai că nu te-am văzut? Ai fost la trei prelegeri.
Te-a trimis compania să mă iei? Acum un an aș fi fugit, dar nu acum.
Mă bucur, dacă fugeai, nu mai aveam cum să-ți ofer o slujbă.
Am mai trecut prin asta. S-a terminat prost.
Unde te vei duce, dr. Suresh? Nu crede nimeni în existența lor.
Am găsit cartea tatălui tău la secțiunea parapsihologie,
între hipnoză și răpiri extraterestre.
Nu te ia nimeni în serios. Te consideră un țicnit.
Eu nu sunt de acord.
Dacă vrei să salvezi lumea…
Măcar lasă-mă să-ți fac cinste.
Aici!
Am scăpat de ei?
Deocamdată. Dar trebuie să continuăm.
Fugim de 1.200 km.
- Nu mai pot. - N-avem de ales.
Și dacă nu reușim?
Dacă ne prind, vor muri oameni.
Vor muri dacă nu fugim.
Marți vom fi în America.
Acolo vom găsi răspunsurile pe care le căutăm.
I-am promis mamei că nu te las să încetinești.
ADMINISTRAȚIE
Toate opționalele care mă interesau sunt ocupate.
E prima zi. Ar trebui să fii entuziasmată. Eu sunt.
Ușor de zis.
Nu trebuie să înoți printre rechinii din clasa a XI-a.
- N-am niciun prieten. Sunt o pradă. - Te vei descurca de minune.
Nu par diferiți de puștii din Texas.
Cu excepția ei.
Poate sunt mai sofisticați, dar o să te integrezi.
- Dacă zici tu. - Nu uita ce-am vorbit.
Știu. Sunt Claire Butler. O să fiu atentă.
Nu-i doar numele. E totul. Crede-mă, compania e peste tot.
Și ne vor găsi dacă nu ne respectăm planul.
De acum încolo, trebuie să fii absolut obișnuită.
- Să nu ies în evidență. - Exact. Să nu ridici mâna.
Și să nu dai cumva probe pentru echipa de majorete.
Hai, tată. Am trecut peste asta.
- Amestecă-te în mulțime. Fii banală! - S-a înțeles!
Pentru început, ai putea să nu mă mai aduci la școală.
Cam atrage atenția asupra mea.
Și mă gândeam…
Nu crezi că ar fi mai ușor pentru toți să am propria mașină?
Voiam să-ți facem o surpriză luna viitoare, de ziua ta.
Dar…
Doamne! Nissan-ul Rogue?
- Mulțumesc, tati! - E a ta.
- Ești cel mai bun tată din lume. - Știu.
Claire!
E doar că…
Nu pot să uit de câte ori ți-am spus la revedere în prima zi de școală.
Îmi pare rău pentru tot ce ai suferit.
Sper că știi cât de mult te iubesc.
Scuze!
HIRO NAKAMURA ÎN APROPIERE DE KYOTO, JAPONIA
Iarăși?
Pregătiți-vă!
Trecutul nu e un loc prea sigur.
Nici pentru tine nu e sigur.
Doamne!
Ești Takezo Kensei!
Eroul meu!
Trebuie să te salvez!
Îți mai spun o singură dată. Ieși afară cu mâinile sus!
Știu că e greu să te trezești cu poliția la ușă.
Înțeleg. Dar așa se întâmplă când iei ostatici.
Vreau doar să mă asigur că iese toată lumea teafără.
- Mâinile sus! - Nu!
Eu sunt ostaticul!
- Mâinile sus! - Împușc-o!
Împușcă-l! Eu sunt ostatica!
Eu sunt ostaticul! Împușc-o!
- Împușc-o! - Ba pe el!
- Pe el! - Împușc-o pe ea!
Ea e, omule! Trage!
Trage în ea!
De unde ai știut?
Gata, băieți! Bună treabă. Să facem curățenie.
Toate armele la arsenal.
De unde ai știut în cine să tragi?
Nu știu. Tonul vocii. Privirea.
Ostaticul mă privea în ochi. Ea căuta ieșirea.
Majoritatea ar fi remarcat o armă sub cămașă.
Da, și asta. Evident.
Știi, tipii care o încasează, cum ți s-a întâmplat ție,
își iau compensația și se lasă de meserie.
Toată viața mi-am dorit să fiu polițist.
Patru gloanțe în piept nu schimbă nimic.
Voiam să mai amânăm, să te mai perpelim puțin.
Dar nu prea are rost. Dă-ți jos insigna!
M-am gândit că poate vrei una reală.
- Ai de gând s-o iei? - Da. Mulțumesc.
Mulțumesc mult.
Aprindeți arzătoarele Bunsen și aveți grijă!
Îți cauți moartea?
Vorbești despre asta?
Am vrut să văd cât e de fierbinte.
E cât se poate de fierbinte. Se cheamă flacără.
Da. Mă prosteam și eu.
Ca dimineață, când ai sărit în fața mașinii?
Nu-i nimic. Mi-a făcut dimineața mai interesantă.
- Eu sunt West. - Claire.
- Ești nouă, nu-i așa? - Da.
Așadar, ce ești?
Ce vrei să spui?
Ești una dintre ei?
Sau dintre ceilalți?
Nu cred că înțeleg unde bați.
Dă-mi voie să-ți explic. Ești robot sau extraterestru?
Sunt doar două categorii.
Roboții fac ce li se spune. Urmează turma.
Extratereștrii fac ce vor.
Nu știu. Trebuie să aleg?
Cei mai mulți o fac.
Atunci, tu ce ești?
În regulă.
Lupta pentru supraviețuire e câștigată de cei care se adaptează mediului,
în detrimentul rivalilor.
Cine a spus asta?
Hai, oameni buni.
Călătoria cu vasul Beagle?
Evoluționismul.
Sună cunoscut?
Charles Darwin.
Era simplu.
Pare să fie ziua mea norocoasă.
Cât face?
Pentru zece mii de Lempiras, vă duc până la Sonora.
La o mie de kilometri de granița cu America.
În regulă.
Sunteți căsătoriți?
- E sora mea. - Și mai bine.
Poți să mergi în față, cu mine.
Doar în vis.
Dacă nu stai lângă mine, nu vă iau.
Rămâne cu mine.
Stăm amândoi în spate.
Ai întârziat.
- Cred că am ajuns la fix. - Ți-a rămas ceasul în urmă.
- Ia ghici! - Ce?
Max Grossman a vrut să mă sărute.
- Poftim? - Dle Parkman?
- Da. - Putem vorbi puțin?
- Sigur. Ne lași o clipă? - Sigur.
E totul în regulă?
Da, sunt doar puțin îngrijorată.
Molly a adormit în clasă săptămâna trecută.
Când am întrebat-o, a spus că a avut niște coșmaruri.
Are o imaginație foarte bogată.
N-am cum s-o ajut, așa că încerc s-o fac să se simtă în siguranță.
Știu că nu e tocmai treaba mea,
dar situația dv. nu e prea stabilă.
- Situația mea? - Rănile. Divorțul.
Divorțul meu nu vă privește.
Tot ce trebuie să știți este că Molly e iubită,
e îngrijită și se descurcă foarte bine.
- Are probleme mari, dle Parkman. - De ce?
Pentru că a avut câteva coșmaruri?
Din cauza asta.
A început să le deseneze acum o săptămână. Sunt din ce în ce mai rău.
Dumnezeule!
Ce este asta?
Apare în fiecare desen.
Scuzați-mă.
Cu tot respectul pentru dv. și pentru Hiro…
E dispărut de aproape patru luni.
Poate că nu se mai întoarce.
Timp de aproape treizeci de ani, mi-am considerat fiul o dezamăgire.
Un visător care nu excela în niciun domeniu.
Apoi, când Hiro și-a început misiunea,
i-am văzut forța, curajul și înțelepciunea.
E o moștenire
pe care am datoria să i-o transmit.
Nu. Voi aștepta întoarcerea lui Hiro.
Sunt un om răbdător.
Nu se poate!
Unde ai găsit ziarul ăsta?
În biroul dv.
Ce se întâmplă, dle?
Ce înseamnă asta?
În douăzeci și patru de ore…
Voi fi mort.
NATHAN & ANGELA PATRELLI APARTAMENTUL LUI PETER, NEW YORK
- Ce faci aici, mamă? - Trebuie să-ți vezi de viață, e mort.
N-ai de unde să știi.
Lasă-i lucrurile. O să le vrea la întoarcere.
Ești beat.
Slavă Domnului că tatăl tău nu e aici să te vadă.
Sau pe tine.
Ți-ai omorât fratele. I-ai îndepărtat pe Heidi și pe copii.
Dacă respectai planul,
dacă făceai ce trebuia, acum era în viață.
Când mă gândesc că era să te ascult…
Ești diabolică!
Ieși afară!
Am reușit!
Ce s-a întâmplat?
Cum am ajuns aici?
Eu te-am adus aici.
Era cât pe-aci să ajungeți strecurătoare.
Nu merită să mori pentru cincizeci de ryo.
Spune-i lui Takezo Kensei să-și păstreze banii!
Dar dacă nu ești Takezo Kensei…
Atunci cine…
Ce-ai făcut?
L-ai gonit!
Ce-ai făcut?
De ce i-ai pus pe fugă?
Dacă l-aș fi nimerit pe lider,
acum aș fi un om bogat.
Takezo Kensei?
Ce ești? Un soi de călugăr?
Nu ești înveșmântat ca un călugăr.
Și porți ochelari de doctor.
Nu sunt călugăr. Sunt cel mai mare admirator.
Știu totul despre tine, Takezo Kensei.
Toate poveștile despre tine!
Ți-am furat sabia!
Tu ești eroul Kensei?
Mi se spune Kensei.
Dar până acum nu mi-a mai zis nimeni erou.
Scuză-mă!
- Ai întârziat. - E prima zi de liceu a fiicei mele.
- M-am asigurat că e în regulă. - Și asta e problema mea?
Au venit cartușele de imprimantă.
Știu, am fost aici.
Și când ai de gând să le instalezi?
Că nu văd pe altcineva făcând asta.
În dimineața asta.
Și dacă n-aș fi eu aici, să stau cu ochii pe tine?
Ești aici de câteva luni, Butler. E timpul să te implici mai mult.
Când eram eu adjunct,
aveam totul pregătit înainte să intre primul client.
Așa am obținut asta.
Industria hârtiei e dură.
Trebuie să te dedici trup și suflet, să ți-o dorești. O dorești, Butler?
O vrei?
Da, dle.
Bine.
Ei bine… Vom vedea.
Compania a fost înființată acum 30 de ani de un grup de oameni cu o viziune comună.
Oameni obișnuiți, înzestrați cu puteri supranaturale.
Voiau să-și ajute semenii.
Să-i găsească și să-i protejeze.
Noi îi găsim pe acei oameni
și ne asigurăm că nu devin periculoși.
Uneori, asta înseamnă să-i facem să înțeleagă pe deplin
de ce sunt capabili.
Și îi învățăm să-și folosească abilitățile pentru binele omenirii.
Iar alteori înseamnă că trebuie să-i eliminăm.
Cine ești tu să judeci dacă trăiesc sau mor?
Dacă nu mă înșel,
ai încercat să-i zbori creierii unui om pe nume Sylar.
- Era un monstru. - Da.
Și tu erai dispus să-l omori pentru binele tuturor.
Ai fost motivat de principiul moral al protejării propriei specii.
Sylar nu mai contează. Nu mai e o amenințare. E mort.
Și acum o ai pe Molly.
Tu și Matt Parkman o protejați.
Nu vrem să ne amestecăm în asta.
Vrem doar să vă ajutăm.
Avem resurse de oferit, dr. Suresh.
Vorbeai despre epidemia care a ucis-o pe sora ta, Shanti.
- Virusul. - Da.
Îți putem finanța cercetarea.
Îți imaginezi ce s-ar întâmpla,
dacă virusul ar suferi o mutație
și s-ar răspândi la întreaga populație?
Cercetarea despre care vorbești implică costuri enorme.
Crede-mă, nu va fi o problemă.
Să spunem că avem propriul Fort Knox.
Ce zici, batem palma?
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Cina!
APARTAMENTUL LUI SURESH BROOKLYN
N-ar trebui să mănânc și legume din când în când?
De-asta ți-am luat o pizza vegetariană.
Și înghețata preferată la desert.
Mă mituiești, pentru că nu gătești.
- Mi-e dor de Mohinder. El gătește. - Și eu pot să gătesc.
Am zis că ar fi mai bine să luăm pizza. Să avem timp de vorbit.
Despre ce? Despre asta?
- Ai luat examenul de detectiv? - Cu brio. Ești mândră de mine?
Depinde. Ai copiat?
De ce mă întrebi asta?
Nu-i cinstit să citești mințile oamenilor.
Nu, e talentul meu natural.
Jucătorii de baseball sunt atletici.
- Nu-i același lucru și tu știi asta. - Nu.
Hai să vorbim despre desenele astea.
- Schimbi subiectul. - Dna Gerber e îngrijorată. La fel și eu.
Dacă tu nu discuți despre examen, nu discut nici eu despre vise.
Molly, vreau să te ajut.
- Nu vreau să… - Am zis că nu vreau să vorbesc!
Pot termina de mâncat în cameră?
Sigur.
Cartea asta e incredibilă, Alejandro.
- Omul ăsta a înțeles totul. - Da.
Dacă știe cauza, înseamnă că există și un leac.
Da. Dumnezeu nu mi-ar fi făcut asta…
fără să-mi dea și o cale de izbăvire.
Maya, nu e vina ta.
Trebuie să mă crezi.
Îmi tot spui asta,
dar vorbele tale nu ușurează lucrurile, Alejandro.
- Mai ales când știu ce se poate întâmpla. - Nu se va întâmpla nimic.
Nu cât sunt cu tine. Nu voi lăsa să ți se întâmple nimic.
De ce ne-am oprit?
Voi doi.
Veniți cu mine.
Stai aici!
Care-i problema?
Aranjamentul nostru… Am spus zece mii de lempira?
Am vrut să spun zece mii de căciulă.
Nu. Țin minte că erau pentru amândoi.
Scuză-mă. Am făcut o greșeală.
Vreau să spun că tu rămâi în spate,
iar soră-ta vine cu mine, în cabină.
Ți-am spus că rămâne cu mine.
Asta-i înțelegerea, o accepți sau nu.
Ticălosule!
Nu!
Nu! Nu înțelegeți, pentru Dumnezeu!
Faceți o greșeală!
Alejandro!
Maya!
CONCURSUL REGIONAL DE MAJORETE!
V.I.C.T.O.R.I.E.
- Victorie! - Trei.
Victorie!
V.I.C.T.O.R.I.E.
Claire!
Frumoasă mișcare, balerino. Ce gust are podeaua?
Ai pățit ceva?
Nu le asculta. Mă duc să caut fluturașul.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Robotule.
- Deci sunt robot? - Din câte văd.
Bine. Fluturașul, te rog.
Nici măcar nu mă cunoști.
Azi ai știut răspunsul, dar n-ai ridicat mâna.
Nu vrei să se știe că ești deșteaptă.
M-ai citit imediat, nu-i așa?
Recunosc imediat un robot.
Hai, Martha! E doar un salt înapoi, de pe turn.
Știi că fetele te vor prinde.
Lăsați-o în pace!
În primul rând, nu te cunosc.
Și din poziția de căpitan,
am tot dreptul să recrutez talente, când le recunosc.
Cred că Martha noastră are tot ce-i trebuie ca să fie majoretă.
Deci tu poți să faci un salt de pe turn?
Ce mare lucru?
Dacă e așa ușor, de ce nu încerci tu?
De fapt, dacă tu faci un salt înapoi de pe turn,
o lăsăm în pace pe Martha.
Bine, o s-o fac.
O să fie distractiv.
Așteptăm.
Ai dreptate.
Nu pot.
Ce șoc!
Ajutor! Oprește-te!
Ajută-mă!
Nu mă răni!
Ajutor!
Te văd.
E în regulă.
Nu-i nimic. E doar un coșmar.
- Doar un coșmar. - Dumnezeule, mă vede.
L-ai văzut? Știi cum arată?
Spune-mi unde e și mă ocup eu de el.
Nu. E prea periculos.
Dacă-ți spun unde e, te va ucide și pe tine.
Nu. Nu va muri nimeni. Îți promit.
Îți promit. Sunt aici.
Te rog, nu te duce!
De ce mai ești aici?
Ești încă în pauză?
Da, așa e.
Trebuia să te întorci acum cinci minute. E deja coadă.
Îmi termin cafeaua.
Nu, ai terminat. Treci la lucru!
Mai am vreo două guri.
Uită-te la mine!
- M-ai auzit? - Te aud foarte bine.
Acum ascultă-mă tu!
M-am săturat de rahaturile tale.
De acum încolo, muncesc cum și când am chef.
Iau pauze când am chef.
Și nu vreau să mai aud niciun comentariu de la tine.
- Ai înțeles? - Da…
Ne-am înțeles?
Da.
Nu înțeleg.
Takezo Kensei, legendarul samurai,
despre care-mi povestea tatăl meu, egaijin?
Trebuie să fac pipi.
Sigur ești Takezo Kensei?
Bun nume, nu-i așa? „Kensei”… înseamnă „Sabia Sfântă”.
Nu te încurci cu așa ceva.
Mi-a venit ideea, când am venit aici din Anglia.
Ești englez?
Ce surpriză!
Sunt puțini localnici cu care pot să stau de vorbă.
Slavă Domnului cu tine, tinere. Scuze!
Am venit cu un vas comercial, unul dintre puținele care au acces.
Vasul a plecat cu ceai, eu am plecat să-mi caut norocul.
Ar trebui să vezi ce câștig din alungat bandiți.
Kensei Takezo nu luptă pentru bani. Ci pentru onoare.
Serios? Prefer să cheltuiesc onoarea.
Nu-i rău.
Găsesc o brută, îl urc pe cal, îl așez pe câmp
și-i zic să urle că e fiorosul Kensei.
Eu mă urc într-un copac și elimin gărzile, una câte una.
- Asta înseamnă să lupți necinstit! - Lupt cu cap, dle.
Ce vrei? Îl plătesc onest.
Dacă supraviețuiește.
Nu poate fi adevărat.
Nu! Vin din viitor.
Peste mulți ani, faptele tale nobile fac parte din istoria noastră.
- Din viitor? - Da.
- Asta-i bună. - Nu, e adevărat.
Știu ce se întâmplă cu tine.
În copilărie am citit cartea Aventurile lui Takezo Kensei.
Cum ai ucis ursul negru din Sakashita,
cum te-ai îndrăgostit de fata fierarului
și cum l-ai ucis pe fiorosul războinic cărunt
și ai salvat satul Otsu.
- Otsu? - Simți miros de fum?
Ce sat e ăsta?
Otsu.
Dle, îmi spuneți despre ce e vorba?
Voi muri.
Mesajul e clar.
De la cine este?
Nu știu.
Poate fi de la oricare dintre ei.
Ei?
Sunt cu toții foarte puternici.
Ai fost un prieten loial și de încredere.
Acum vreau să pleci.
Nu ești în siguranță alături de mine.
Nu pot.
Nu pot să vă părăsesc.
Voi rămâne să lupt alături de dv., pentru Hiro.
Prea bine…
Dacă trebuie să luptăm, îmi trebuie o sabie.
Poți să-mi găsești una?
Mă întorc cât de repede pot.
E în regulă.
Arată-mi-o!
- Nu iau în glumă amenințările cu moartea. - Cineva se joacă.
Crezi? Charles Deveaux.
Linderman. Soțul tău.
Morți.
Acum…
Am rămas nouă.
Crezi că a fost unul dintre noi?
Da.
Pentru durerea provocată de noi. Pentru oamenii uciși.
Suferința noastră e fără sfârșit.
Am căutat mântuirea
ajutându-l pe Hiro să-și împlinească destinul și să salveze lumea.
Tu cum l-ai ajutat pe fiul tău?
Angela.
În seara asta plec în Japonia.
Ar fi bine să dispari și tu.
Ce s-a întâmplat aici?
Hoții. Ne-au luat totul.
Nu ne apără niciun zeu?
- Am stricat istoria. - Satele ard tot timpul.
- Se mai întâmplă. - Dar nu așa!
Viitorul n-o să mai fie cum îl știam.
Fără viitor. Fără mașini. Fără Ando. Fără mine. Pe marele Scott!
Nu te mai stresa pentru toate cele, ciudatul meu prieten.
Bea niște sake. O să-ți înveselească ziua.
Lasă băutura! Ar trebui să fii erou.
Statutul de erou n-a umplut nimănui sacul cu sare și șofran.
E o pierdere de timp.
În basme, ești răsplătit cu mai mult aur decât are împăratul.
Și te însori cu fiica fierarului,
cea mai frumoasă femeie din Japonia.
Ți-am dat tot avutul nostru ca să ne aperi.
Și acum casele noastre ard. Bandiții l-au luat ostatic pe tata.
Iar tu stai aici și bei?
Ce rost are să-mi stric și eu ziua?
Ai jurat să-i provoci la luptă.
Așa e, Yaeko. Dar s-a amestecat el.
- Sabia mea! - Sabia mea!
E sabia tatălui meu.
El a făurit-o. Ca plată pentru protecție.
Ea e fiica fierarului?
Și nu cred că vrea să fie prințesa mea.
Stai! Fiică a fierarului!
- Unde te duci? - Cineva trebuie să-l salveze pe tata.
Dacă n-o face Kensei, o fac eu!
Stai! Nu pleca!
- Nu? - Nu.
Salvează-l pe fierar și fă-o pe fiica lui să se îndrăgostească de tine.
Trebuie să devii legendarul erou japonez
și să-ți împlinești destinul.
Trebuie să te lupți cu ursul negru. Trebuie să lupți cu cei 11…
Singurul lucru pe care trebuie să-l fac e să-mi găsesc ceva de băut.
Haide!
O să fie tare greu.
86 de zile consecutive de soare. Mai bine nu se poate.
Nu-i așa, Lyle?
Nu știu, bănuiesc.
Deci, Claire,
Lyle zicea că prima zi de școală a fost lipsită de evenimente.
S-a întâmplat ceva deosebit?
Nu, nimic. Am trecut neobservată.
Am fost aproape invizibilă.
Foarte bine, draga mea.
Și tu, scumpule?
Eu?
S-a întâmplat ceva interesant în Regatul Copiatoarelor?
Am făcut un calendar pentru niște bunici.
Și un coleg a adus gogoși.
Grozav.
Mi se pare incredibil cum ne-am adaptat la noua noastră viață.
E o inspirație!
Am primit lămâi. Ce-am făcut?
- Limonadă? - Exact.
De acord.
Ne merge bine, cu excepția dlui Muggles.
Nimeni nu știe că ai câștigat
două campionate regionale și cinci concursuri pentru toate rasele.
Bietul de tine.
Cum să te întorci la viața de zi cu zi după ce-ai trăit ca o vedetă?
Nu-i așa? Sigur că da!
Mulțumesc.
Probabil e de la muncă.
Scuze.
- Deci? -Au mușcat în sfârșit momeala.
M-au găsit în Cairo.
- M-am infiltrat. -Bun.
Piesele încep să se aranjeze. Doar că…
Ai grijă. Fii cu ochii în patru.
Noi doi o să distrugem compania.
Nu!
Maya.
Ce-am făcut… ce-am făcut?
N-am vrut s-o fac.
- Știu că n-ai vrut. Nu-ți face griji. - Doamne…
Doamne, ce-am făcut?
Maya, trebuie să mergem.
Trebuie să ajungem în SUA.
La New York.
Doctorul ăla e singurul care poate să te ajute.
Hai… Maya, ascultă-mă.
Dă-mi mâna, haide!
Și ceilalți?
Mergem într-un loc sigur și-i îngropăm acolo. Haide!
De ce mă suni?
Nu știu. Nu sunt sigură.
N-o mai face.
- Trebuie să închid. - Nu, așteaptă.
Știu de ce faci asta.
Înțeleg. Și mie mi-e dor de el.
Am nevoie de cineva cu care să vorbesc.
Nu știu dacă mai pot să fac asta.
Ce să faci?
Să nu fiu cine sunt cu adevărat. Și știu că nu pot să fiu cine vor ei să fiu.
Și simt că explodez.
Știu că ești în căutare de răspunsuri. Cu toții suntem.
Dar, crede-mă, nu sunt eu omul
care ți le poate oferi.
Îmi pare rău.
Ando.
Dintre toți, nu mă așteptam să fii tu.
Dle, am găsit-o.
Domnule!
CORK, IRLANDA
Ce vrei să faci? Vrei să-l omori pe bietul amărât?
- Scuze! - Du-l într-un loc uscat.
Și ai grijă să respire.
S-a făcut, șefu'.
Căutăm 9-1-0-9. Numerele sunt pe partea asta.
Al treilea rând din spate.
Hei, șefu'! Acolo!
- O să păstrez o ladă pentru mine. - Ce să faci cu o duzină de iPod-uri?
- Abia te descurci cu un calculator. - Ce știi tu?
Ce naiba?
Poate avem numărul greșit.
Nu, e corect, alta e problema.
Ce-i acolo?
Ce naiba cauți aici?
Unde sunt iPod-urile?
L-ai auzit. Cum ai intrat aici?
Poate asta o să-ți învioreze memoria.
- Ce-a fost asta? - Cine dracului ești?
Te-am întrebat cine ești? Cum te cheamă?
Nu știu.
VA URMA….
Subtitrarea: Cati Godeanu