Din episoadele anterioare…
Cred că Sylar începe să reapară.
Sunt parte din tine. Nu știu ce mi-ai făcut, dar acum sunt în capul tău.
Eu am controlul, nu puterea.
Eu nu sunt tu, nenorocitule!
Keppler! Îl cheamă Keppler. Stă în Long Beach.
- Nu erai tu omul care avea un plan? - Nu știu dacă mai sunt omul ăla.
- De ce? - Mi-am pierdut familia, Angela.
N-a fost o idee bună să-ți schimbi iar numele în Bennet.
Dar te poți reinventa.
Știi testul „Sare, împinge, pică”?
Ne trebuie un manechin cam de mărimea lui Annie.
De unde facem rost de un cadavru?
Chiar se pare că s-a sinucis.
Am întâlnit un empat.
Ai vorbit cu el?
N-am apucat.
Claire?
Claire, sunt Gretchen. Deschide!
Claire, trebuie să vorbim!
30 DE ZILE
DEZASTRU RUTIER EVITAT TOȚI PASAGERII AU SUPRAVIEȚUIT
SAMUEL ȘI LYDIA CIRCUL SULLIVAN BROS.
Nu, iubito, șarja asta nu e pentru tine.
Cred că am găsit un înlocuitor pentru Joseph.
Plec.
Îmbrăcat așa?
Aș atrage atenție nedorită.
N-am mai purtat costum din copilărie.
Părinții ne forțau să fim sclifosiți, să purtăm toată viața
părul bine pieptănat
și pantofii lucioși.
Apoi am descoperit că pot controla pământul de sub tălpile mele.
M-am simțit eliberat.
Puteam să fiu murdar.
Cravata asta încă îmi pare un laț.
Vino încoace!
Nu trebuie să pleci.
Aș putea face orice vrei tu.
Nu. Mulțumesc.
E responsabilitatea mea.
De când Joseph a murit, parcă simt că luminile
nu mai strălucesc la fel de tare.
Parcă am pierdut o parte din mine.
El era busola mea.
Mi-e frică să mergem fără ea.
- Am nevoie de ea. - Îmi pare rău.
Dar știi că nu-l poți înlocui pe fratele tău.
Nu. Nu înțelegi.
Avem o nevoie, iar eu am un candidat.
Vreau doar să văd dacă merită un loc la masa noastră.
CAPITOLUL DOI „CERNEALĂ”
Crezi că treci și pe acasă, dacă tot ești acolo?
Nu. Am terminat cu viața aia.
Nu mă mai întorc niciodată.
- Cum arăt? - Ca toți ceilalți.
Hei! Tu ești Peter Petrelli?
Paramedicul care a salvat un polițist?
- Da. - A fost bestial! Poftim.
- Mulțumesc. Ce-i asta? - O citație!
Fii mai atent când salvezi oamenii, eroule!
Nu!
Aștepți pe cineva, Parkman?
Casa suspectului e acolo.
Cât naiba îi ia unui judecător să emită un mandat?
O să-l prindem.
Găsim drogurile și vom fi și lăudați. O să fie o zi grozavă.
Stai liniștit!
Da.
Nu e vorba despre asta.
Medalia pentru 30 de zile de abstinență.
Am greșit.
Iar am făcut-o.
Mă bântuie toate tâmpeniile pe care le-am făcut și am cedat.
Procuratura.
Da.
Aș vrea eu să fiu fantomă.
Ar fi mai bine decât prizonier în viața ta jalnică.
- Tu te-ai văzut cum mănânci un burrito? - De ce nu pleci?
E o singură cale.
Trebuie să desfaci ce ai făcut.
Dă-mi înapoi corpul și te las bucuros să putrezești în mediocritatea ta.
Ești un criminal. Eu sunt polițist.
Dacă trebuie să te țin închis aici tot restul vieții…
fie!
Chiar crezi că ai face față?
Nu ai nicio putere. Nimic.
Ești foarte enervant, așa e, dar în fond ești inofensiv.
Te pot ignora până te ștergi ca o amintire urâtă.
Mai vedem noi.
Avem mandat.
- Bun. - Vreau să vii.
Dar nu intri până nu sunt sigur că ești bine.
Sunt bine. Uite!
E prima zi din restul vieții mele.
Îmi uit demonii și trec la acțiune.
- Hai! - Bine.
- Poliția! Deschideți! - Deschideți!
Verifică acolo!
Hei!
- Verific la etaj. - Da.
Parkman.
Te întrerup?
Sunt peste tot.
Unde te duci? E în șifonier.
Da.
Traficantul e în debara. Ce polițist nu se uită în debara.
Și e înarmat.
S-a terminat. Lasă pistolul.
Acum!
Bine!
Cu plăcere.
BIOLOGIE
Gretchen?
Doar ți-am zis că…
Tată! Ce faci aici?
„Bună, tată. Mă bucur să te văd.
Mulțumesc pentru cadourile de casă nouă.”
Bună, tată. Mă bucur să te văd. Mulțumesc pentru cadourile de casă nouă.
- Ești bine? - Da, sunt bine.
Mama ta mi-a zis că Annie s-a sinucis.
Ar fi trebuit să te sun. Știu.
- Nu te-am sunat pentru că… - Nu!
Nu-ți țin teorie. Vreau să fiu sigur că ești bine.
Sunt pe drumul cel bun. Sunt bine.
„Binele” ăsta al tău nu sună convingător. Mai încerci o dată?
Nu e vorba doar de Annie,
trebuie să mă obișnuiesc și cu facultatea.
Mă obișnuiesc.
Mi-e dor de familie. Mi-e dor de tine.
De mama. Chiar și de Lyle.
Ce zici, mâncăm împreună la prânz? Mai stăm și noi de vorbă.
- Dacă nu ești ocupată. - Nu sunt.
- Da. - Deci așa rămâne.
- Stai să mă fac frumoasă. - Ești foarte frumoasă.
Vin imediat.
Deci ăsta e planul tău?
Mă eviți și gata?
Nu te evit.
Eviți până și să recunoști că mă eviți.
Ba nu.
Am fost ocupată, iar chimia organică e un chin.
Cum e istoria artelor?
N-o să discutăm despre asta?
Orice crezi tu că ai văzut în seara aia, nu ai văzut.
Nu am văzut cum ai sărit pe geam și apoi ți-ai pus oasele la loc?
Nu!
Mă rog, eram pe jos
și testam teoria ta cu testul.
Cred că Annie chiar s-a sinucis, ceea ce e trist și tragic.
Nu e nevoie să mă minți.
Te-ai înșelat cu Annie. Te înșeli și acum.
Serios, ce ești? Vampir, extraterestră? Un experiment guvernamental monstruos?
- Bun. Mă schimb. - Super.
Bună ziua, dle Bennet.
Cine e prietena ta?
Ea e Gretchen.
Încântată de cunoștință.
Da.
- Vrei să vii cu noi la masă? - Ce drăguț.
Nu trebuie să faci asta.
Ar fi plăcerea mea.
Gretchen are lucrare la istoria artelor pentru mâine.
Nu-i așa, Gretchen?
Așa e, dar deja am făcut lucrarea.
- Și mi-e foame. - Super.
Super.
Poate fi simplu sau greu. Zi-ne unde ai ascuns drogurile!
Întreabă-mi avocatul!
Nu-mi vine să cred ca lumea chiar zice asta.
Îl suni după ce terminăm!
N-aveți voie!
Avem mandat. Ai încercat să ucizi un ofițer. Pe mine.
Așa că o să stăm aici cât e nevoie.
Sau fii bărbat
și termină cu prostia asta!
- Te mai întreb o dată. - Nu mai întreba! Folosește-ți puterea.
Mă duc să caut în baie.
Nu e așa de ușor să mă ignori cum credeai.
Pentru că sunt un tip șarmant.
- Nu te uiți unde trebuie. - Nu mă mai ajuta.
Dacă tot sunt blocat aici, măcar să profit la maximum.
Am crezut mereu că aș fi un polițist excelent.
Bine. Ignoră-mă!
Ceva nu se leagă aici.
- Un iepure de pluș? - Un iepure de pluș!
Casa asta nu e pentru droguri.
E pentru ceva și mai rău.
Mult mai rău.
Bună. Am nevoie de un dosar.
Hooper William. H-O-O-P-E-R.
E raportul meu despre accident. Durează doar o clipă.
Serios?
Înțeleg. Tu îți faci meseria ta.
Eu îmi fac meseria mea.
Salvez viața unui om și el mă dă în judecată pentru asta.
Nicio faptă bună nu rămâne nepedepsită, nu?
Vorbesc singur.
Ce asculți?
Căștile.
Tare. Și mie îmi place trupa asta.
Ești bine?
E la fizioterapie. Mulțumesc.
Scuzați-mă. William Hooper?
Da. Eu sunt.
Cred că e o greșeală. Nu v-am mai văzut.
Ba nu, dle Petrelli.
M-ați scos din autobuzul 424, la intersecția Lexington cu strada 53.
Ați fost atât de rapid, de neglijent, că mi-ați dislocat umărul.
Mi-i amintesc pe toți.
Dv. nu erați.
E o escrocherie? Mi-ai recunoscut numele?
Vrei bani?
Nu. N-am nevoie de bani.
Atunci?
Empatie.
Sunt în oraș din cauza fratelui meu Joseph.
A murit.
Ai multă treabă când moare cineva.
Sunt singur acum.
Trebuie să am grijă de toată familia.
E responsabilitatea mea, povara mea.
Și nu o pot îndeplini din cauza ta.
Doctorii spun că nu mai pot munci. Cum să-i hrănesc?
Îmi lași familia să moară de foame?
A fost o greșeală. Se vor ocupa avocații. La revedere.
Lucrezi două-trei ture la rând.
Avocatul meu deja s-a interesat.
Știu cum e să te preseze obligațiile.
Nu e posibil ca eu să fi fost în autobuz, iar tu să fi fost atât de obosit
încât să fi uitat?
Nu. Nu e.
Nu orbești, Emma. Nu ai nimic la ochi.
Atunci… ce mi se întâmplă?
Când ai văzut luminile, le-au mai văzut și alții?
Da. I-am întrebat:
Ați văzut aurora boreală ieșind din cana aia?
Ai auzit vreodată de sinestezie?
Combinarea simțurilor.
Da. Oameni care miros cuvintele sau aud numerele.
Și ce, eu văd sunetele sub formă de culori?
E posibil. S-au mai văzut cazuri.
Poate corpul tău încearcă să-ți spună ceva.
Și nu putea să-mi trimită un e-mail?
Emma. E ceva serios.
Ești complet decuplată.
Completezi formulare deși ai putea trata pacienți.
Îmi place serviciul meu. E liniște.
Din cauza asta porți căștile?
Port căștile pentru că imediat ce le-aș scoate,
cineva m-ar întreba cât e ceasul, mi-ar cere numărul
sau ar întreba unde e Statuia Libertății.
Nu vreau să le văd fețele.
Privirea aia. Sprâncenele indiferente.
„A, e surdă.”
Deci. Avemsaag paneer.
Baingan bharta.
Aloo Gobi.
-Tikka masala. - Serios?
Mai curând verde, maro…
- Galben și portocaliu. - Nu te strâmba.
O să-ți placă.
Numai că a uitat deraita.
Nu vreau să-l supăr pe tatăl tău, dar dacă nu-mi place galbenul?
- Figura cu șervetul. - Dle?
Mă scuzați, comandasem șiraita.
Ingenios. Te pricepi să ascunzi lucruri.
Deci, Gretchen, în ce te specializezi?
Fiziologie și biomecanică.
Credeam că istoria artelor.
O să schimb. Sunt obsedată de abilitățile corpului omenesc.
Într-o zi am văzut o fată
pe YouTube.
S-a născut cu o genă care îi permite să nu simtă deloc durerea.
Părinții ei erau îngroziți, că se putea arde sau tăia
și nu și-ar fi dat seama. O țineau închisă.
Tare, nu?
E cel puțin neobișnuit.
Ce zici, Claire? Vii cu mine la cursul ăsta?
Ce crezi, Claire?
De ce m-ar interesa asta?
Pentru că e tare. Mergem împreună, oricum tu încă nu ți-ai ales nimic.
Pot să nu-mi aleg până în anul III.
Nu faci decât să amâni inevitabilul.
Cât de mult îl poți amâna?
Galbenul ăsta e foarte bun.
Galben bun.
Dle Bennet, dv. cu ce vă ocupați?
Sunt pensionar.
Dar găsesc mereu noi motive să mă întorc la serviciu.
Al cui crezi că e ăsta?
Nu e al fiicei lui. Ți-ai aduce copilul aici?
- Nici eu. - Sunt cheile de la garaj.
- Mă duc să mă uit. - Foarte bine. Am eu grijă de el.
Spune-mi ce îți închipui că știi.
Al cui e animalul ăsta de pluș? E vreun copil aici?
Hei!
- Acum mă ignori tu? - Nu e prea plăcut, nu?
Cineva are ceva ce îți trebuie și nu vrea să ți-l dea.
Nu am vrut eu să iasă așa.
- Sau poate că ai vrut. - Ce naiba vrei să zici?
Viața ta e un haos, Matt.
Sunt blocat în mintea ta, cu puterile tale și cu anxietatea ta.
E trist.
Ești disperat să te iubească oricine o fi.
Că e Janice, că e copilul tău.
Dar nu te vor iubi. Vrei să știi de ce?
- Taci! - N-am zis nimic.
N-ai deloc încredere în tine.
- Te îndoiești de tot ce faci. - Ascultă, sunt nevinovat!
Transpiri pentru orice decizie…
- Jur! - Știi ce cred eu?
Cred că m-ai vrut aici ca să te ajut.
Ai vrut să te ridic din noroi și să fac din tine un bărbat.
Bravo, domnule detectiv.
Ai descoperit totul singur.
Sunt aproape impresionat.
Acum ce o să faci, Matt?
Ești atât de bărbat încât s-o ajuți?
200.000 $ SAU VA MURI
Ați avut dreptate, dle Bennet.
A fost delicios. Mulțumesc.
Cu plăcere.
Acellasside mango mă trimite la baie. Mă scuzați.
- Uite… - Știu că ți-e greu.
Dar i-ai zis de abilitatea ta?
Nu i-am zis! Și-a dat ea seama.
Îl sun pe haitian să-i șteargă memoria lui Gretchen.
Să rezolve nebunia.
Hei! Gretchen nu e dușmanul. E o simplă fată.
E singura mea prietenă aici.
Mulțumesc pentru grijă, dar nu am nevoie să lupți în locul meu.
- Mă descurc. - Oare?
Care e planul tău, Claire?
Oprește-te!
Dacă suni, jur că te exclud complet.
Nu mai sun. Nu îți mai dau e-mail.
E încurcătura mea, eu o rezolv.
Ce avem la desert?
- Unde e? - La ce te referi?
La asta! Fata pentru care ceri răscumpărare.
- Unde e? - Nu e nicio fată.
E viața fetiței în joc, Parkman. Nu prea ai timp.
Folosește-ți puterea!
Sub scări. E sub scări.
- Ce ai făcut? - Ce?
- Ce ai făcut? - Ce-i cu tine, frate?
Parkman! Parkman, ce naiba faci?
E o fată. A ucis o fată. Cadavrul e sub scări.
- Ce fată? - Fata…
Corpul fetei, Mike. E chiar…
Ce?
Iepurele de pluș.
- Iepurele. - Ce?
Ți-am folosit puterea împotriva ta.
- Ai fost dat în judecată? - Nu. E o escrocherie.
Nici măcar nu era în autobuz.
După jurnalul de bord, era.
Spitalul nu vrea să pice prost. Se va sparge în capul tău.
Pentru ce? Sunt foarte dedicat.
Da, știu. Ești peste tot. Ești mereu primul la fața locului.
Ce vrea să însemne asta?
Sunt oameni care susțin
că tu provoci accidentele.
Vrei glorie.
Și ce, îi crezi?
Tocmai întreabă dacă ești nesăbuit, dacă te porți ciudat.
- Și așa e. - Hesam, doar mă știi.
- Suntem parteneri. - Da?
Dispari cum ajungem acolo.
Eu sunt șoferul.
A fost în autobuz.
Claire, îmi pare rău că sunt insistentă.
Așa sunt eu. Insist.
Crezi?
Nu vrei să vorbești. Înțeleg. Voiai să păstrezi secretul, dar s-a aflat.
Când eram în generală
fetele îmi spuneau Gretchen Grețoasa.
E o poreclă oribilă.
Spuneau că miros a vomă pentru că eram bulimică.
Greu de crezut că au inventat așa ceva.
Da, au inventat.
Ne mai vedem.
Gretchen.
Chiar vreau să am încredere în tine.
Dar viața mea e un șir complicat de dezastre
și a trecut foarte, foarte mult timp
de când m-am simțit în siguranță să spun cuiva adevărul.
Dar m-am și săturat să păstrez secretul.
Așa că întreabă-mă orice.
O să-ți spun adevărul.
Dle Petrelli. Nu mă așteptam să te mai văd.
Parcă ai alergat prin tot orașul.
Vreau să-mi cer scuze.
Ai fost în autobuz. Am greșit și îmi pare rău.
- Mulțumesc. - O să fac ce trebuie.
Nu-ți face griji.
Trebuie să fie ceva ce pot face.
Ai pierdut vreodată un frate?
Nu.
Am fost asistent paliativ.
Ajutam familii care treceau prin cele mai mari suferințe.
Eu și Joseph am copilărit pe aici.
Voiam să trec pe acasă ca să-mi amintesc de vremurile bune.
N-ai curaj?
Prea multe amintiri urâte amestecate cu cele frumoase.
Venirea mea aici a început într-un fel și s-a terminat în cu totul altul.
Nu găsesc niciun pic de consolare.
E foarte dur când plângi pe cineva.
Am văzut asta mereu. Oamenii își exprimă condoleanțele.
Îți spun că le pare rău pentru pierderea suferită.
Dar ei nu știu ce simți tu.
Ce le spuneai oamenilor?
Doar stau cu ei, lângă ei.
- Îi las să vadă că nu sunt singuri. - Cum ai ajuns paramedic?
Voiam să salvez vieți, nu să le văd cum se încheie.
Ești exact ce speram să fii.
Renunț la proces.
Mulțumesc, Peter, pentru totul.
Să știi că ar avea sens,
dacă tot ai bătut drumul până aici, să treci pe acasă.
Așa cred că o să fac.
Scuze că vă deranjez la ora asta.
Am crescut aici.
Tatăl meu era majordomul. Mama era camerista.
Fratele meu s-a stins de curând
și mă gândeam că pot revedea locurile.
Nu casa, dar anexa.
- Avem o petrecere acum. - Vă rog.
Chiar nu e un moment potrivit.
Îmi pare rău pentru pierderea ta,
Vrei să zici că nu te-ai îmbătat niciodată?
Asta e 85% din toată experiența cu facultatea.
Știu, dar nu merge cu mine. Mă refac prea repede.
Dar partea bună e că vei avea mereu șofer.
Pot să văd?
Ce să vezi?
Cum mă vindec?
Dacă nu exagerez.
Mâna e preferata mea.
Să te văd.
N-am mai făcut asta.
Așa și sper.
E în regulă.
Doamne! Îmi pare rău! Ești bine?
Glumesc. N-am nimic. Am fost rea. Sunt bine.
Trebuie să răspund. Vin imediat.
Tată, totul e sub control, bine?
I-am zis totul lui Gretchen
și știu că o să te superi.
Dar a fost alegerea mea.
Nu mai suntem numai doi și vor fi și alți oameni în viața mea,
prieteni și iubiți,
și nu vreau să trăiesc în minciună.
- Ai repetat discursul ăsta? - Da.
Am vrut să sune bine.
A fost bun. Ascultă…
Cred că îți datorez scuze.
Am fost un pic cam dur la restaurant.
- Un pic? - Bine. Două picuri.
Doar că…
Când mă uit la tine, văd ursulețul meu…
Când ai probleme, instinctul mă împinge să te ajut.
Nu ai voie de data asta.
Nici nu cred că aș mai putea.
Nu ca înainte.
Te voi ajuta oricând.
Întotdeauna.
Dar ai dreptate. De acum îți poți rezolva singură problemele.
Iar eu o să am grijă de ale mele.
Mulțumesc.
- Noapte bună, tată. - Noapte bună, Claire.
Noapte bună!
Pot să împrumut asta?
Nu.
Bine. Îmi pare rău.
Nu, adică da.
Dar…
N-ai de ce s-o împrumuți, va fi aici tot timpul.
Vrei să fii colega mea?
Să mă gândesc, să stau cu fata anostă care miroase a murături
sau cu fata grozavă cu gusturi alese la literatură?
Atunci s-a făcut.
Colega.
Nu văd altă cale de ieșire.
Ai depășit limita, omule.
- Ce o să se întâmple, Mike? - Găsește-ți un avocat bun.
O să-mi distrugă viața.
Îmi pare rău.
Da.
Și mie.
- Ce faci? - Cred că nu mai sunt un om puternic.
Nu s-a întâmplat nimic aici.
Te-a atacat. Eu l-am oprit.
Asta a fost totul. Anunță incidentul.
Mă duc să anunț.
Sunt mândru de tine.
Devii tot mai mult ca mine.
Azi e prima zi din restul vieții tale.
Pot fi toate zilele ca asta
sau mergem amândoi să-mi găsesc corpul.
Așteaptă!
Îmi pare rău că v-am chemat. Au murit trei oameni. Putea fi mai rău.
- Ce s-a întâmplat? - Surpare.
Surpare?
VA URMA…
Subtitrarea: Ovidiu Vitan