Din episoadele anterioare…
Și vezi ce vor oamenii, dorințele, speranțele.
- Ți-am luat puterea. - Interesant!
Știu de ce nu poți ucide.
Hiro Nakamura a zis că vei muri singur și asta te afectează.
Căutăm oameni care ne înțeleg.
- Cine e? - Dragostea vieții mele.
- Tot apare. - Te urmărește?
- Pare cam… - Obsedat?
A trebuit să te protejez, să te scap de el.
Răpindu-mă?
Nu poți schimba trecutul. E rău, mereu!
Totul e conectat.
Dacă vrei să schimbi un lucru, faci doar asta.
Trebuie să mă întorc să repar relele pe care le-am făcut în viață.
M-am întors să o salvez pe Charlie.
Și îl voi învinge pe Omul Creier.
Nu e nebun.
Are o tumoare pe creier. E din ce în ce mai rău.
Vreau să vezi ceva. E magic, frumos.
Lasă-mă să îți arăt. Dacă nu-ți place, te duc înapoi în California.
Chiar au crezut că o să scape nepedepsiți?
- Că nu vom afla niciodată? - Nu trebuia să o facem.
Vreau să plâng fără să mi se amintească de ce.
Vrei să discutăm?
Despre ce?
Viața la circ, moartea tatălui tău. Adică…
Oricare dintre ele m-ar da peste cap.
Nu știu de unde să încep.
Cred că e genul de lucru la care să mă gândesc singură.
Uite, nu mă prefac că știu prin ce treci acum.
Dar vreau să știi că sunt aici pentru tine,
dacă ai nevoie de ceva, de orice.
Am un curs de revizuire.
L-am mutat în sala Bapst, Habar nu am unde e.
Corpul de est. De cealaltă parte a campusului.
Normal!
Scuze! E ocupat locul?
APARTAMENTUL LUI NOAH BENNET WASHINGTON
Sigur te simți bine?
Nu arăți prea bine.
Sunt bine.
Îmi e doar sete. Mersi.
Ești bine?
Da, mulțumesc.
Cum merge?
CAPITOLUL CINCISPREZECE „ADMIS/RESPINS”
E gata.
Va merge doar în mâinile unuia dintre noi.
Din fericire îi ai pe Hiro și pe Ando.
Nu te răzgândești?
Mi-am încălcat o promisiune. Trebuie să o repar.
Deci gata, asta e.
Când e așa, cu noi?
Mulțumesc, Mohinder.
- Succes! - Și ție, Noah.
Domnilor, acum depinde de noi.
Hiro!
Bună, Crapule!
Adam Monroe?
Dar ești mort.
- Am murit și eu? - Judecătorul va decide.
- Judecătorul? - Ridicați-vă!
Onorabilul Kaito Nakamura prezidează.
Tată?
Așezați-vă!
Care este dosarul în cauză?
Lumea versus Hiro Nakamura, Onorată Instanță.
Ce versus cine?
Hiro Nakamura.
Ești acuzat că ai încălcat codul eroului.
Că ai modificat intenționat cronologia pentru câștiguri personale.
Dacă ești găsit vinovat, pedeapsa e…
moartea.
Aici e cursul de revizuire al dlui profesor Yanno?
Nu. E grup de studiu.
DE CE CLAIRE BENNET.
Pregătită pentru brainstorming?
Ce naiba cauți aici?
Am venit să învăț.
Cum ai dormit?
Rochia e un cadou.
- Dacă vrei să te schimbi… - Un cadou?
M-ai răpit și m-ai adus…
Nu știu unde, pentru că nu-mi spui.
Ai dreptate. Îmi pare rău! N-am vrut să te supăr.
Te duc înapoi acasă. Imediat.
Ce? De ce zâmbești?
Expresia feței tale mi-a amintit de… când ți-am stricat pick-upul.
Sam…
Puneai încontinuu un singur cântec.
Iar eu… mă prosteam și i-am stricat brațul.
- Îți amintești? - Da.
- Îmi amintesc. - Bun.
Pentru că vreau să-ți arăt ceva.
Singurul lucru pe care vreau să îl văd e ușa mea de la intrare.
Îți aduc ceva de mâncare și apoi scapi de mine definitiv, promit.
Așa începe mereu.
Micul dejun devine prânz, prânzul devine cină,
după cină vrei să bem ceva și apoi…
Ți-am reparat pick-upul.
L-am stricat și l-am reparat.
Știu ce am greșit și cum să repar.
Scoci și umerașe din sârmă și o mulțime de intenții bune.
Bine.
Ceva de mâncare, dar apoi mă duci acasă.
Bun. Minunat.
Are o tumoare în lobul parietal.
- Doctorii au zis că e inoperabilă, dar… - E posibil să nu avem de ales.
- E prietenul meu. Nu pot… - Așteaptă aici!
- O să aflăm ce se întâmplă. - Vă rog, ajutați-l!
Vom demonstra că inculpatul a abuzat de puterea sa
influențând cronologia cu egoism și repetat, pentru câștiguri proprii.
Și cu o desconsiderare flagrantă
pentru consecințele asupra liniei spațio-temporale.
Cum pledează inculpatul?
Să pledez?
- Ce se întâmplă, tată? - Mi te adresezi cu Onorată Instanță.
Ești mort…
E un coșmar, sau o halucinație de la tumoare.
Consemnați că inculpatul nu recunoaște autoritatea Curții.
Nu e Curte, ci un restaurant.
Pledați dv. în numele inculpatului?
Pledez nevinovat!
Beneficiez de un avocat? Chiar și într-un restaurant…
am dreptul la un avocat, nu?
Desigur.
Ando.
Hiro! Salut!
„Se pedepsește cu moartea”?
Dle Monroe, vă rog să chemați primul martor.
Știu că pare îngrozitor.
Procuratura îi cheamă pe Kimiko Nakamura…
Dar nu îți face griji, Ando Masahashi te va apăra.
…și pe Ando Masahashi.
Știi cât de mult mi-ar plăcea să te ucid?
Uite…
- Știu că mă urăști. - Mi-ai ucis tatăl!
Nathan…
Pare că a trecut o veșnicie.
Dar sunt puțin tulburat.
- Mă vei ajuta să îmi revin. - Cine zice?
Asta.
Nu eu am ales să-mi apară figura ta.
Destinul îmi arată o dorință.
- Chiar crezi că aș… - Relaxează-te.
Mi-au zis că am nevoie de o conexiune…
un prieten.
Nu vreau să fiu singur.
Și, cumva, tu ar trebui să mă poți ajuta.
Nu te-aș ajuta nici dacă mi-ar depinde viața de asta.
Nu pentru viața ta ar trebui să te temi.
Gretchen.
Hai să terminăm cu asta. Nu trebuie să îi faci rău lui Gretchen.
Promit că o vei revedea de îndată ce mă ajuți să îmi răspund la întrebări.
Uite la ce m-am gândit. Noi doi…
avem multe în comun. Amândoi am fost adoptați…
abandonați de părinți care nu ne-au vrut.
Și crescuți de părinți… care nu ne-au înțeles.
Ai mei mă înțeleg.
Nu te mai minți singură.
Tații noștri erau ucigași cu sânge rece.
O ironie, pentru că noi…
nu putem fi uciși.
Înțeleg.
Se întâmplă să avem câteva lucruri în comun.
Ce vrei să spui?
Că nu e întâmplător.
E formativ, sunt cărămizile de la temelia vieților noastre
și avem aceleași cărămizi.
Totuși, iată-ne…
o studentă mulțumită…
și eu.
Cum am ajuns așa diferiți?
Vrei să știi care e diferența?
Ești un psihopat.
Mister deslușit.
Crezi că e un joc?
E viața mea. Trebuie să mă ajuți.
Sau nu îți pasă în câte felii o tai…
pe colega ta de cameră?
Dacă nu contribui…
îți scot răspunsul din cap.
O să îmi desfaci iar craniul?
Am evoluat.
Prietena mea, Lydia, mi-a oferit un instrument mult mai precis.
Putea citi pe cineva doar atingându-l…
vedea în adâncul sufletului lui.
Desigur, metodele ei erau hipererotice, dar…
Ce naiba?
Suntem la universitate, nu?
Îți vine bine.
Ce e ăla?
Milkshake cu căpșune.
Preferatul tău.
Acum mult timp.
Dar asta?
Ultima oară când am fost în camera ta, am vorbit toată noaptea.
Printre altele.
- Ai vorbit despre casa visurilor tale. - Tequila a fost de vină.
„O căsuță liniștită înconjurată de natură și de fericire.”
Ești un romantic.
De fapt, asta am admirat mereu la tine.
Dar vine o vreme când trebuie să realizezi…
că nu vei avea niciodată căsuța aia.
Cine zice?
Poți spune că nu-ți amintești de perioada aia cu puțină afecțiune?
- Care e pronosticul? - Nu e bun.
N-am face intervenția…
Spuneți-mi despre ziua aceea la circ, dle Masahashi.
Și ce s-a întâmplat cu sucul despre care vorbim?
Mi-a alunecat din mână…
Și s-a vărsat pe un bătrân ciudat.
Acel om e în sala asta?
Martorul l-a identificat pe Hiro Nakamura, care în mod clar a influențat cronologia.
Obiectez!
Pe ce temei?
Onorată Instanță, a ajutat doi tineri să se îndrăgostească.
Mai degrabă, e un act lipsit de egoism.
E adevărat, Hiro?
Da.
Două persoane au găsit dragostea și nimeni nu a fost rănit.
Ce e rău în asta?
Ca să înțeleg,
pe scara ta personală a justiției temporale,
e în regulă, dacă nimeni nu e rănit?
Da, asta e definiția mea.
E bine de știut.
Pentru că următorul meu martor e aici.
Spune-mi unde e.
Claire Bennet, mi-ai ascuns lucruri.
Despre ce vorbești?
A trebuit să te găsesc pentru că suntem la fel.
Nu sunt deloc ca tine!
Faci exact ce fac și eu.
Folosești acest…
dar, blestem… ce o fi… să ridici ziduri.
Faci imposibilă conexiunea cu altcineva.
Ca Gretchen.
Toate amintirile din lucrurile tale
în timp ce o legam, au un context diferit acum.
Totul din acea cameră e plin de…
pauze.
Ce ai zis?
Pauze. Momente pline de subtext.
„Pot să îți împrumut cartea?”
„M-am tăiat la mână cu foarfecele.”
Toate aceste interacțiuni
și încă nu îi poți spune singurul lucru pe care vrei să i-l spui cu adevărat.
La naiba…
Dacă o ții așa, vei fi singură toată viața.
Nu știi despre ce vorbești.
Ba cred că da.
Fata indestructibilă…
care nu vrea să riște să fie rănită.
Ce? Nicio replică furioasă?
Ai dreptate, chiar ești tulburat. Mi-ai zis exact unde e.
Câți oameni am ucis?
Sute, presupun.
Toate în urma unei înțelegeri avute cu inculpatul?
Da. Mi-a zis că dacă salvez chelnerița, pot avea majoreta
și pe oricine altcineva.
Dacă îi salvai iubita, puteai ucide mai mulți.
- Vrând-nevrând. - Vrând-nevrând.
Se pare că mulți au avut de suferit
ca rezultat al manipulării dlui Nakamura.
Obiectez!
Am încercat să o salvez pe Charlie fără să schimb linia.
Liniște, dle Nakamura!
Onorată Instanță,
clientul meu a încercat să facă ce trebuia.
Serios? Asta ți se pare în regulă?
Cine e?
Majoreta pe care Sylar a ucis-o.
Rahat!
Spune, cine a mai fost ucis de tine după ce ai făcut înțelegerea cu Hiro?
Pe ea, pe Eden, oarecum… Doi paznici de la Primatech,
tipul topitor, mecanicul, Isaac Mendez, mama, un tip numit Ted nu mai știu cum…
- Ted… - Și mulți alții.
Dacă Hiro acționa din noblețe,
ar fi trebuit să oprească asasinul…
- Înainte ca aceste nenumărate crime… - Sprague! Ted Sprague.
Deci salvarea lui Charlie nu a fost pentru binele eroic.
A fost pentru binele lui Hiro.
Nu. Romantic sau nu, Charlie era bună!
Încă o izbucnire…
Și ce?
Charlie era specială.
Lumea era mai bună pentru că făcea parte din ea.
Cred asta și o susțin.
În regulă. Atunci procuratura dorește să cheme ultimul martor.
Charlie Andrews.
Da. Am uitat că nu o putem aduce pe Charlie,
pentru că persoana care îmbunătățește lumea e pierdută în timp.
Cum s-a întâmplat?
- Am făcut o înțelegere cu… - Îmi pare rău. Vorbește mai tare.
Am avut o înțelegere cu un ticălos și m-a tras pe sfoară.
Da…
Am încheiat pledoaria.
„Acoperiș din șindrilă, verandă mare
și o potecă din piatră care duce la un lac în care se reflectă soarele.”
- Cum ți-ai amintit? - Am metodele mele.
Știu detaliile.
Pe de rost, se pare.
Greu de uitat.
Țineam mult la tine. La cum ai descris-o,
părea reală… Parcă a izvorât din sufletul tău.
Era parte din tine.
Mereu știi exact ce să spui.
Ai versurile perfecte în buzunar ca să…
Să ce?
„Cu un stejar mare în curte, înconjurat de flori de câmp.”
„Și două balansoare pe verandă, ca să privim apusul.”
Îți amintești.
„Cu un șemineu care să ne încălzească.”
„Și o adiere de vară care să ne răcorească.”
Cum faci asta?
De… fiecare… dată.
E așa de frumos! Cum ai făcut-o?
Eu și prietenii mei putem face lucruri uimitoare.
Uite, căsuța de vis. Gata cu drumul.
Un cămin adevărat. Pentru mine și pentru tine. Dacă mă vrei.
Sam…
Ai zis că nu fugi cu circul. Nici nu e nevoie.
Nu mai sunt rulote, nici casă principală, doar…
Doar asta. Departe de tot.
E tot ce ai spus. Poate fi viața noastră.
Nu pot trăi aici.
- Dar ai zis… - Știu ce am zis.
Dar… Nu am crezut că…
- Că aș face-o? - Da.
Dar… Adică…
Rochia, milkshake-ul, și…
toate astea… sunt… o fantezie.
Pe care am îndeplinit-o, pentru tine.
Nu, Sam. Pentru tine.
E fantezia ta.
Și… e frumoasă.
Și mă bucur pentru tine.
Dar nu e pentru mine.
Viața mea nu e aici.
- Am schimbat totul pentru… - Nu îmi spune că pentru mine.
Te rog… Nu-mi spune că totul e pentru mine.
Nu, sigur că nu.
Ascultă…
Te duc acasă.
- Mulțumesc că mi-ai făcut pe plac. - Sam.
Nu, chiar a fost…
Mă bucur că te-am revăzut.
Gretchen! Gretchen, ești bine?
Da, având în vedere situația.
Îmi pare rău! E numai vina mea.
Nu trebuia să te implic.
Mă… Mă bucur că ești aici și că s-a terminat.
S-a terminat, nu?
Nu. N-a terminat…
Undeva afară?
Nu. Asta vrea el. Să ieșim.
De unde știi?
Se pare că știu cum gândește.
- Vine cineva! - Aici.
Deci, Sylar? Acel Sylar?
Da. Adică, nu. E versiunea emo care se scuză.
A încercat să mă facă să îi găsesc problemele.
Serios? Cum a fost asta?
Creion în ochi.
Îmi pare rău!
E în regulă! M-am obișnuit cu pericolele.
Nu, nu de asta. Adică, da, și de asta. Dar…
pentru micul dejun…
pentru că, uneori, te țin la distanță.
E în regulă. Glumești?
- Dacă nu vrei… - Ba vreau.
Doar că… mi-e frică.
Și mă tem că o să sufăr
și… mă folosesc de faptul că sunt specială să…
ridic ziduri, în loc să, îmi asum riscuri.
Nu mă pricep la metafore, dar ce încerc să zic e că…
E în regulă, serios.
Nu, nu este.
Acest Sylar…
mi-a zis că suntem…
foarte asemănători și nu se înșală.
Mă tem că voi sfârși singură pentru tot restul vieții, așa ca el.
Și nu știu cum să rezolv asta.
Vrei să discutăm?
Vreau să cred că sunt doar o fată cu puteri.
Și că e doar un lucru dintr-o serie de atribute,
loială, regenerativă, prietenoasă, piele bună, știi?
Chiar ai piele bună.
Dar când dau de greu…
mă ascund în spatele acelei etichete, acelui singur atribut.
Și mă izolez.
Da.
Nu mă mir că Sylar e dus.
Înțeleg cum a avea atâtea…
scuze îți poate afecta umanitatea.
Poate că ăsta e răspunsul.
Ca să redevină uman, va trebui să renunțe la puteri.
Da, poate.
A fost așa greu?
Nenorocitule!
Unde e?
E ora cinei.
Bănuiesc că e exact unde ai lăsat-o.
Nu ai răpit-o?
Cum ziceam…
nu prea am fost în apele mele.
Gretchen?
- Ești bine! - Da!
Sigur că da. Cineva mi-a furat ghiozdanul, dar…
- Ce e cu tine? - Nimic.
Sunt bine și tu ești aici. Și ești bine.
Claire, te comporți foarte ciudat.
Scuze. Sunt așa norocoasă că te am.
Și îmi pare rău pentru dimineață.
Nu contează.
Mă știi, Gretchen cea impulsivă, vrea să se țină de mână și o face.
Știu. Și iubesc asta la tine. Și vreau să fiu așa
și nu sclava unei etichete sau definiții,
sau a cui trebuie să fiu. Doar că…
Vreau să te țin de mână.
Oamenii o să vorbească.
Să vorbească. E bine să vorbească.
De fapt, aș vrea să vorbim, dacă vrei să mă mai asculți.
Cu amândouă urechile!
Haide!
Dle Masahashi.
Chemați primul martor.
Dle Masahashi.
Apărarea îl cheamă…
pe Hiro Nakamura.
Ce?
Ai văzutLege și Ordine?
Asta mereu are repercusiuni.
Ai alt martor mai bun? Eu nu am.
Dle Nakamura, de cât timp îl știi pe inculpat?
Serios?
De toată viața.
Și care e primul lucru care te-a motivat? În toată această viață?
Să fiu erou. Nobil și cinstit.
Și când ți-ai descoperit puterea,
ai jefuit bănci?
Sau ai devenit faimos?
Nu. Am promis să o folosesc doar în scopul binelui.
Și cum a mers până acum?
Am salvat lumea.
De două ori.
Și ți-ai încălcat codul făcând asta?
Nu.
L-ai încălcat pentru a-ți salva propriul tată care fusese ucis?
Nu. N-am făcut asta.
Și ce s-a schimbat?
Am fost slab.
Și disperat. Pentru o moștenire demnă.
Deci ai devenit victima înșelătoriei omului rău?
Da.
Și am început să sar din viață în viață,
încercând să îndrept ce fusese greșit.
Obiecție, Onorată Instanță! Recită începutul dinCapcana timpului.
Vă rog să încheiați, dle Nakamura.
Da, am făcut greșeli,
dar, în ciuda anumitor rezultate dezastruoase,
a fost ca să fac lumea mai bună…
Pentru familie.
Și prietenie.
Și iubire.
Și, dacă sunt vinovat pentru că mi-am încălcat codul pentru ele…
Atunci…
Presupun că sunt vinovat.
Așa să fie.
Electroșocuri!
- 200 de jouli. - Se încarcă.
Vinovat.
Liber!
Nu răspunde.
- 240. - Crește-o.
Încarcă. Liber!
Nimic. Începe resuscitarea cardio-pulmonară.
Îl pierdem.
Nu, Hiro.
- Nu are puls, îl pierdem. - Încă un șoc.
Se încarcă… Liber!
Vreau să îmi schimb pledoaria.
în vinovat.
Dacă ăsta e sfârșitul, vreau să închei onorabil.
Făcând ce trebuie. Vreau să închei ca un erou.
Du-te, fiul meu…
luptă pentru onoarea ta.
Nu te grăbi, Crapule.
Luptă!
Poți învinge.
Hiro pe care îl știu nu renunță.
Face orice trebuie.
L-am văzut modelând esența spațiului și a timpului.
Iar tu ești Super-Hiro.
Hiro.
Mamă.
Mi-ai lipsit așa de mult.
Și tu mie, fiule.
Și sunt mândră de tot ce ai învățat.
Tumoarea…
Am crezut că mă pot lupta…
că pot învinge știința…
dar nu pot.
Mamă…
sunt pregătit.
Nu, Hiro.
Unele lucruri sunt mai puternice
decât știința.
Cum ar fi destinul.
Deci… nu ai venit să mă iei?
Nu.
Am venit să te vindec.
Are puls.
Își revine.
Crește.
Hiro.
Hiro!
E ceva în neregulă, dle?
Da, ceva e în neregulă.
Te înspăimânt?
Par înfricoșător?
Voiam doar să știu…
Crezi că nu văd cum te uiți la mine acum?
Că sunt diferit?
Că mă privești de sus? De parcă nu sunt suficient de bun?
Nu mai încerc să mă schimb pentru voi…
să mă potrivesc lumii voastre…
să joc după regulile voastre.
De acum înainte…
veți juca după regulile mele.
- Vă pot ajuta? - Amice, ce faci?
Scuze, sunt Gabriel. Prietenul lui Matt, Secția 12.
Îmi pare rău, nu e acasă.
Îmi puteți spune unde e?
Trebuie să vorbesc cu el.
Sigur. Îmi pare rău, ne cunoaștem?
VA URMA…
Subtitrarea: Catinca Ștefan