În vremurile străvechi, oamenii credeau
că cerurile găzduiesc zei şi monştri
şi lumi magice.
Apoi, pe măsură ce timpul a trecut,
acele convingeri s-a tranformat în mituri şi folclor.
Dar acum ştim că acele poveşti sunt adevărate.
Alte lumi, cu denumiri ca Asgard, chiar există.
Iar fiinţele odată cunoscute ca zei, cum ar fi Thor,
s-au reîntors, lăsându-ne cu mai multe nedumeriri şi...
o uriaşă dezordine de pus la punct.
Să nu zici că nu ţi-am dat niciodată nimic.
Verific dacă există urme extraterestre spectografice
- pe fiecare pietricică în parte. - Precauţiunie necesară.
Nu vrem ca vreun obiect de natură extraterestră să ajungă pe mâini greşite.
Chiar şi aşa, asta e categoric genul de muncă
- pe care o maimuţă ar putea s-o facă uşor. - Tu chiar eşti o maimuţică.
Nu te uita aşa la mine. Voi vorbi cu ei când va fi cazul.
- Cu cine să vorbeşti? - Cu mama şi tata.
Vor nişte explicaţii şi răspunsuri pentru... ei bine, toate astea.
Dar nu am niciun răspuns.
Şi, mai esenţial, nu am mai vorbit cu ei de când am fost bolnavă.
Iar dacă ar şti asta, ar fi şi mai înspăimântaţi.
Deci, ştii tu...
... de ce să irosesc timpul cu ei, pe bune?
Voi poate credeţi că sunt ştiri învechite, dar sunt ştiri noi pentru restul lumii.
Aşadar, Asgardienii sunt nişte extratereştri de pe altă planetă
care ne-au vizitat cu mii de an în urmă?
Sau mai mult.
Şi din cauză că nu am putut să înţelegem extratereştrii,
am considerat că sunt zei?
Astfel se naşte mitologia scandinavă.
E prea de tot...
Crezi că şi alte divinităţi sunt extratereştri, de asemenea?
Vishnu sigur e, nu?
Ştii, ar fi frumos ca, măcar o dată,
Thor şi oamenii lui să trimită zeul de serviciu ca să se ocupe de curăţenie.
Probabil că deţin o mătură specială pentru astfel de lucruri.
Mi-aş fi dorit doar să fi uitat nava extraterestră aici.
Ca să facem curăţenie şi acolo?
Ca să putem pătrunde înăuntru, să tragem cu ochiul sub capotă,
poate să dăm o tură cu ea.
Te rog, vrei să zici că pilotarea unei nave spaţiale
- nu face parte din lista ta de dorinţe? - Nu pot să mă gândesc la nicio dată
când ceva de natură extraterestră a căzut pe mâinile omului şi s-a terminat cu bine.
Nu m-ar deranja să-mi cadă mâinile pe Thor.
E de vis.
- Sigur, e chipeş, dar... - Nu. E de vis.
- Fitz, aia e... - Categoric nu de aici.
Încă o bucată din navă. Ce faci?
Departe de noi...
... departe de mintea noastră.
De aceea ne aflăm aici. Să menţinem lucrurile sub control.
Parcul Naţional Trillemarka, Norvegia
- Cine ar face aşa ceva? - Cine ştie...
Copacii din această pădure străveche pot avea între 400 şi 9. 000 de ani.
Iubitule, priveşte.
"La Sud de vale, la Nord de culme..."
- "... o aură de bolovani..." - "care protejează copacul".
Jakob, ăsta e?
Ar trebui să mergem să vedem ce se petrece.
În sfârşit, după atâta amar de vreme.
Mor de nerăbdare să le zic celorlalţi.
Ţi-am spus că există... şi că o să-l găsesc.
Eşti pregătită?
Nu te împotrivi senzaţiei.
Furia, deja e în tine.
Să nu-ţi fie frică de ea. Nu te ascunde de puterea ei.
Accept-o. Accept-o!
Dumnezeule. Ce aţi făcut?
- traducere şi adaptare de Hice Cristian - - hice.cristian@yahoo.com -
Pot să mă caţăr pe el dacă doreşti.
Explică-mi doar cum să folosesc... "jucărioarele".
- Are doar 5 metri şi jumătate. - Mă descurc eu.
Îmi fac doar puţine griji legate de înălţime,
de când atunci când m-am avântat spre o moarte sigură.
Ţi-e frică. Ai reţineri?
E ceva normal.
Dar unele emoţii pot dispărea dacă le faci faţă.
În special frica.
Acum, privirea în faţă.
Concentrează-te pe ce îţi place să faci cel mai mult.
Da. Să nu cad.
Nu, cercetarea.
Eşti un om de ştiinţă. Îţi place să înţelegi sensul lucrurilor.
- Da. Cu "jucărioarele" mele. - Sunt curios.
Orice ar fi existat în copacii ăştia, trebuie să fi fost aici de secole, nu?
Cel puţin un mileniu.
Datarea cu radiocarbon ne arată că unii copaci de aici au 9.000 de ani.
Pare imposibil. Crezi că aceşti copaci au crescut în jurul lui?
Va trebui să consult dendrocronologia mai întâi
ca să ştiu sigur.
Dar molidul norvegian e un conifer care creşte repede,
şi ştiu că vrei să mă păcăleşti să continui să urc,
- dar voi urca oricum, aşa că... - Te voi prinde dacă vei cădea.
Ţipa şi se citea multă ură în ochii ei.
Şi ai zis că avea un băţ argintiu în mână?
Din oţel, poate. Nu ştiu. Era decorat cu nişte modele.
Ai putea să-mi descrii modelele?
Nu am apucat să observ mai bine. Am fugit imediat.
Cine ar face ceva atât de diabolic?
Îmi pare rău pentru pierderea ta.
Orice ar fi fost în copacul ăsta, categoric nu e din lumea noastră.
Fitz, recepţionezi asta? Nu e de la Chitauri, nu?
Nu, nu. Nu-ţi face griji.
Acum nu mai e vorba de încă o ameninţrare virală.
Stai puţin.
Urmele spectografice au detectat date de la...
ciocanul lui Thor.
Simmons, orice ar fi fost în copacul ăla, e de natură Asgardiană.
Pot observa o imprimare a obiectului încorporat aici.
Scanez reconstituirea tridimesională.
Să-mi spui "când".
Când...
Arată ca un sceptru sau un toiag.
Artizanal. Inscripţionat.
Îl voi converti. Voi printa un model 3-D.
Pădurea asta e o rezervaţie protejată. Cine se cred?
Altceva? Detalii?
Orice ne-ar putea ajuta să-i găsim pe oamenii ăştia
sau unde s-ar putea ascunde?
Domnule, mie nu mi se pare că se ascund.
Vă trimit acum înregistrarea.
... atacul s-a sfârşit cu 20 de răniţi, 3 în situaţie critică.
Informaţiile ne arată că un grup de 12 oameni
era condus de acest bărbat şi această femeie, şi deşi motivele lor nu sunt clare,
mesajul lor înfiorător a fost transmis pe străzile din Oslo.
Cred că ştim cine cred ei că sunt.
Suntem zei
Jakob Nystrom, 30 de ani. Prietena lui, Petra Larsen.
Liderii unui grup scandinav şi păgân de instigatori.
Iar numărul membrilor e în creştere, mulţumită întâmplării de la Greenwich
şi mulţumită internetului. Ura, internetul, spuse ea sarcastic.
Scandinav şi păgân?
Obsedaţi de orice derivă din mitologia scandinavă...
- poveştile din Asgard. - Iar acum, o armă.
Scanarea a fost realizată doar pentru o parte.
Copacul era prea distrus pentru o reproducere completă.
Dar vedeţi... e evident că e rupt la ambele capete.
- Deci există mai multe piese? - Da. Cel puţin două.
Ceea ce înseamnă că Sid şi Nancy e posibil să le caute pe celelalte.
- Şi modelele? - Simboluri Asgardiene.
Greu de tradus cu cunoştinţele noastre limitate.
Ar trebui să-l anunţi pe amicul tău, zeul tunetului.
Îşi colectează puterea din ciocan, nu?
Dacă e mânerul ciocanului lui?
Deja m-am ocupat. Directorul Fury mi-a spus că nu-i poate da de urmă.
Iar dacă posedă un telefon, nu avem numărul lui.
Investigaţiile de la S.H.I.E.L.D. încearcă să-l găsească
pe Nystrom şi pe urmaşii lui.
Suntem nevoiţi să identificăm obiectul
şi să găsim oricare altă piesă înaintea lor.
Se pare că au un avantaj. Au găsit chestia asta
într-o pădure norvegiană de 150 de km pătraţi.
Gaşcă. Dacă sunt atraşi de aceste pise prin intermediul magiei?
Atraşi...
Ştim că e de natură Asgardiană, aşa că regulile sunt cam flexibile.
Doar pentru că nu înţelegem ceva încă,
nu înseamnă că ar trebui să ne întoarcem în vremurile întunecate,
să vorbim de magie şi de basme.
De fapt, exact asta o să şi facem.
- Poftim? - Serios?
Când am găsit prima dată ciocanul în New Mexico,
m-am consultat cu unul din experţii mondiali
în mitologia scandinavă...
Elliot Randolph, profesor la Universitatea din Sevilla.
Plecăm numaidecât.
Poate că ne poate spune el mai multe despre aceste modele.
Ei bine, trebuie să te adaptezi, Elena.
Evenimentele recente au fost destul de supărătoare pentru unii.
Credeam că predau mitologia scandinavă.
Nu, reiese că sunt profesor de istorie.
Deci, nu-mi veţi schimba nota?
Nu. Îţi voi da o săptămână să rescrii referatul.
Mă gândesc, aşa în general, mai multă istorie, mai puţină critică.
Dar sper că mai ieşim la cină diseară.
Ţi-am inculs o listă de cărţi care te-ar putea ajuta.
Ne vedem mai târziu.
- Profesor Randolph. - Agent Coulson. Intră, intră.
Waterfield 44.
Peniţă din aur de 14 karate, înveliş din mozaic.
Ce ochi ageri ai. Nu ştiam că eşti colecţionar.
Pe salariul guvernului, nu chiar.
Presupun că ai găsit ceva la suprafaţă, în Londra.
Într-un copac din Norvegia. Şi, din nefericire,
nu noi am găsit-o.
E un model 3-D.
E incredibil.
Potrivit acestor desene,
aş spune că am în faţă o piesă din sceptrul Berserker.
Hai să aruncăm o privire.
Da, mitul datează din secolul al 12-lea.
E vorba de un războinic puternic din Asgard.
Aici. Un soldat din armata Berserker.
- Armata Berserker? - Da.
O armată puternică. Temătoare.
Berserkerii s-au luptat ca nişte bestii pline de nervi,
distrugând totul în calea lor.
Un singur Berserker avea forţa a 20 de războinici.
Deci oricine mânuia sceptrul avea o forţă ieşită din comun?
Luptând cu această forţă, războinicul intra într-o stare de furie incontrolabilă.
Sceptrul poseda o magie foarte puternică.
Sau un fenomen ştiinţific pe care nu l-am descoperit încă.
Gândeşte analitic şi e şi drăguţă ca o caisă.
- Cum e cu războinicul din poveste? - Ei bine, în poveste,
a ajuns pe Pământ ca să se lupte, dar a sfârşit prin a se îndrăgosti.
- De cine? - De viaţa de pe Pământ.
De umanitate. S-a îndrăgostit atât de tare,
încât atunci când armata lui s-a întors în Asgard, el a rămas.
Ce s-a întâmplat cu sceptrul?
Nu a vrut ca magia lui ascunsă să cadă în mâinile greşite,
aşa că l-a rupt în 3 bucăţi
şi a ascuns-o pe fiecare într-o locaţie diferită.
Nu scrie din greşeală în manuscript unde sunt ascunse celelalte, nu?
De fapt, chiar scrie. În trei versete.
Acum, să băgăm bine la cap că acestea sunt nişte abstractizări poetice
din nişte texte antice de mult pierdute.
Există un verset despre un copac pe care l-au găsit, după cum se pare.
Altul e: "La Est de râu, soarele e sus,
îngropat în Pământ alături de oasele celor care s-au dus".
E cam macabru, nu? Mai e unul aici.
Ăsta nici măcar nu rimează.
Dar esenţa constă în "aproape de Dumnezeu". Asta ar putea însemna orice, nu?
De asemenea, ar putea să nu însemne nimic.
Speram la mai puţin metaforă, şi la mai multe detalii.
Totuşi, cred că se referă la motivul
de a căuta pe drumurile făcute de vikingi, nu?
Recent, s-au făcut nişte descoperiri interesante
a unor relicve scandinave în insula Baffin, de pe coasta Canadei.
Da, o adevărată comoară de artefacte noi, de fapt.
Vom începe de acolo, atunci. Mulţumesc, profesore.
Ştiai că există muntele Thor pe insula Baffin?
- Nu am ştiut. - Ştii ce nu există pe muntele Thor?
Nimic de natură Asgardiană.
Agenţii noştri de pe teren nu au găsit nimic.
Dar tu?
Reţeaua de mesaje a lui Nystrom e plină de psihopaţi.
Ei cred că vor deveni
zeii haosului şi a morţii. Oamenii sunt de rahat, domnule.
Ăsta e progresul tău? "Oamenii sunt de rahat"?
Oamenii ăştia chiar sunt. Şi mai vorbesc şi despre o acţiune subterană.
- Ar putea înseamna pătrundere incognito... - Sau să caute următoarea piesă.
Randolph a spus să verificăm drumurile vikingilor. Ai mai găsit altele?
Există câteva terenuri pe malul râului Volga, în Rusia,
- câteva în Kiev, şi în mod ciudat, aici. - În Sevilla, Spania?
Şansele sunt mici, dar vikingii au cucerit Sevilla de două ori.
Am găsit o locaţie promiţătoare unde se găsesc relicve ale vikingilor...
El Divino Nino.
O biserică săpată în ruinele unei cripte din secolul al 8-lea,
- săpată în ruinele romane din anul 206 î.H. - La este de râu.
O mulţime de oase. Să vedem ce putem găsi.
Înţelegeţi la ce m-am referit?
Cred că e plăcut să ai un timp obligatoriu alocat somnului.
Siesta nu e obligatorie.
Doar foarte relaxantă.
Cum te descurci, agent Ward?
Mi-aş fi dorit să fiu mai scund.
Nu am depistat nimic. Toate semnalele sunt normale.
Dar tu, Skye? Ceva noroc?
Sunt norocoasă că supravgehetorul meu s-a oferit să cerceteze holul înfricoşător,
în loc de temniţa asta nu la fel înfiorătoare.
Nu am găsit nimic. Scuze, nimic.
Ward, spectograful tău depistează ceva în apropiere de tine.
- Nu văd nimic. - E exact în faţa ta.
Stai. Bine, aşteaptă puţin, E în mişcare. Nord-Vest.
- Contact vizual. - Bine, Ward, ia-o la stânga.
Am o explicaţie minunată.
Am dat peste un neaşteptat...
- Ward, ce se întâmplă? - Dispozitivul lui s-a deconectat.
- Skye, poţi ajunge la... - Am plecat deja.
Ward. Eşti bine?
Super, calmează-te. Calmează-te, te rog.
Calmează-te.
Sceptrul... e la el.
Ceva nu e în regulă cu Ward.
Sceptrul a dispărut. Cineva l-a luat.
Am şi eu o piesă.
Nu poate dispărea pur şi simplu.
Va trebuie să apară pe... undeva.
Uite aşa. Pe o stradă în Sudul bisericii.
- Profesore. - Am dat-o în bară.
- E ridicol. - Nu e deloc ridicol. Ward, ai leşinat.
Şi nu erai în apele tale.
Coulson mi-a ordonat să-ţi fac o analiză completă,
şi exact asta fac.
Înainte să-ţi pierzi cunoştinţa, te simţeai puţin claustrofobic?
- De ce? - Analizează atacul de panică.
- Eu nu mă panichez. Niciodată. - Am înţeles. Nu te-ai panicat.
- Cauza a fost atingerea sceptrului, nu? - Alte efecte reziduale?
Te simţi cumva mult mai în forţă?
Ce-ar fi să aflu pe pielea acelui tip?
Ce-ar fi să n-o facem?
Care e ultimul lucru pe care ţi-l aminteşti înainte de pierderea cunoştinţei?
Pierdem timpul aiurea.
- Trebuie să găsim sceptrul. - Ce anume ţi-ai amintit?
Ceva la care nu m-am gândit de multă vreme.
- Ce ziceţi s-o lăsăm baltă? - Vreau să zic,
şi-a smuls mâna de aici...
Linişte!
Vreau să aud asta.
Unul din oamenii mei e rănit. Sceptrul a dispărut.
- Nu am vrut să se întâmple asta. - Atunci ce ai vrut?
- Puterea sceptrului doar pentru tine? - Nici vorbă de aşa ceva.
Ştii, am vrut doar să fiu primul care-l studiază,
să dovedesc că Berserkerii au fost aici cu adevărat,
fiind o parte din istorie.
- Te gândeşti la asta... - Să ştii că mă gândesc.
Ce faci?
Rata bătăiilor inimii creşte. Adrenalina la fel.
Trebuie să te calmezi, nu să te oboseşti.
Amintirea... era despre fratele tău?
Uită de asta.
Ward, dacă vrei să te descarci, ştii că poţi...
Sigur, să vorbesc...
Pentru că asta faci tu. Vorbeşti întruna.
Tu nu te oboseşti vreodată să-ţi auzi propria voce?
- Ward, încetează. - Ei bine, asta are mai mult sens.
Ward, ceea ce simţi acum, senzaţia...
- e chimie. - Sper.
Da, agitaţie în hormonul lui adrenocorticotrop.
E ca poveştile acelea pe care le auzi
de mama care poate să ridice o maşină pentru a-şi salva copilul.
Iar valul de adrenalină poate crea o masivă...
Nu mai vorbi! Găseşte o soluţie!
Aş vrea să pot. Te putem scăpa de unele simptomuri.
Îţi voi adminstra 10 centimetri cubi de benzodiazepine.
Un calmant. Bună idee.
Un sedativ? Poţi să uiţi de asta.
Încearcă să înţelegi. Priveşte şi tu cum te comporţi.
Şi dacă eu sunt sedat şi ne intersectăm pe drum cu ciudaţii ăia,
cei care răstoarnă maşini şi aruncă oamenii în aer,
le vei face tu faţă? Ne vei păstra în siguranţă?
Sau eu va trebui să-i salvez pielea lui Simmons... din nou?
Asta a fost doar o reacţie biochimică. Nu a vorbit serios.
- Da, ştiu. - Nu e nevoie de explicaţii.
- Cum au găsit-o? - Habar nu am.
Poate că au textele originale. Eu nu am fost implicat.
Ştii, era doar o şansă să dezvăluie faptul
că zeii s-au coborât din ceruri.
Extratereştrii l-au adus. Din spaţiu.
Am mai stat faţă-n faţă cu extratereştrii înainte.
Nu a mers prea bine.
Aşa că astfel de cazuri sunt personale pentru mine.
Asta e tot ce ştiu.
Simte-te ca acasă.
Ajută-mă!
Te rog! Ajută-mă!
Ajută-mă!
- Ward! - Te rog!
Hei, Ward!
Ar trebui să fii mai atentă.
- Sunt în regulă. Tu eşti? - Mă descurc.
Îţi place să pocneşti lucruri.
Ultimul lucru de care ai nevoie e să pocneşti lucruri.
- Ai o idee mai bună? - Dă-mi voie să te ajut.
Singurul ajutor de care am nevoie e să-i opresc pe oamenii ăia
înainte să mai rănească pe altcineva.
Ăsta e noul ordin!
Zeii ne conduc lumea!
Vom deveni zei şi o vom lua înapoi!
Ăsta e noul ordin!
Sunteţi pregătiţi să redobândiţi puterea?
- Un moment, se poate? - Intră.
Sunt îngrijorat că expunerea mea asupra acelei arme
mi-a compromis abilitatea de a-mi face datoria.
- Continuă. - Cunoşti istoria mea familială.
Aşa că, din motive evidente, nu mă gândesc la copilărie.
Niciodată. Există nişte lucruri pe care le-am îngropat de mult.
Nu mai există pentru mine.
Pentru că dacă vreau să fac asta, trebuie să fiu concentrat, tactic.
Nu pot fi distras.
Mai ales de lucruri care s-au întâmplat cu mult timp în urmă.
Tu spui că atingerea sceptrului ţi-a trezit nişte amintiri.
Cea mai urâtă amintire.
Prima dată am simţit...
... ură.
Şi nu vrea să dispară.
Nu am încredere în mine.
Modul în care m-am răstit la Skye şi la Fiz-Simmons în laborator...
Grant... faptul că-mi spui asta,
mă face să cred că pot avea încredre în tine.
În el, pe de altă parte...
Nu-l pot face pe profesor să vorbească.
Furia s-a stabilit în tine.
Poate e cazul s-o laşi să iasă.
Trebuie să începi să vorbeşti.
I-am spus agentului Coulson tot ce ştiu.
Minţi.
Spune-mi ce mi-a făcut chestia aia şi cum se poate remedia.
Jur că nu ştiu.
Bine, atunci.
Aveai dreptate. E un Asgardian.
Bună treabă.
Altfel, asta ar fi fost extrem de jenant.
Bine, trebuie să ştiu.
- Cum m-ai descoperit? - Am făcut calculele.
Unu... nu eşti primul Asgardian cu care am avut de-a face.
Voi nu tresăriţi şi nici nu vă panicaţi în captivitate.
Doi... un Waterfield 44? În urma salariului unui profesor?
Nu prea cred. Şi în ultimul rând,
când îi spun cuiva că am stat faţă-n faţă
cu un extraterestru, e tentat să fie puţin curios.
Categoric ai spiritul de observaţie mai dezvoltat ca majoritatea, agent Coulson.
Deci tu eşti războinicul asgardian care a rămas.
Te rog să nu spui nimănui.
Nu am avut nici cea mai mică bănuială. Tu ai avut?
Exact în faţa ochilor noştri, un Asgardian adevărat.
Genial.
De cât timp crezi că se află pe planeta noastră?
De o mie de ani. Poate mai mult.
Poate că dacă i-am putea face o mică incizie,
să-i luăm nişte mostre de ţesut, poate nişte fluide din corpul lui,
- am putea afla. - Sau am putea să-l întrebăm, ciudato.
Asta e mult mai tare ca History Channel.
Adică, tipul ăsta a trecut prin toate chestiile înspăimântătoare...
cruciadele, ciuma neagră, muzica disco.
Ce faci?
Blochez uşa camerei de interogaţii.
Din ordinul lui Coulson.
Mă închizi, deci. Ei bine, am fost în spaţii şi mai strâmte.
Camera asta e făcută dintr-un aliaj de vibranium cu silicon
acoperit cu carbid. Făcută pentru prizonieri ca tine.
Dar şi tu eşti aici.
Şi eventual, cineva va deschide uşa.
Nu şi dacă nu le spun eu. Aşadar, mitul e de fapt autobiografia ta.
Nu eu am scris-o. Nu voiam să ştie careva de mine.
Dar apoi a trebuit să-mi deschid eu gura cea mare.
Ai fost capturat? Torturat?
Excitat. Am întâlnit o franceză în 1546.
Îi plăceau poveştile.
Aşa că... i-am spus una incredibilă,
i-am spus totul despre războinicul paşnic Asgardian care a rămas.
De unde era să ştiu că fratele ei care era preot
avea să o scrie pe toată şi să o transforme într-o... "chestie"?
Îl cunoşti pe Thor?
Sigur, mi-am petrecut toate zilele alături
de viitorul rege al Asgardului.
Nu, nu-l cunosc Thor. Eu eram un francmason.
Spărgeam pietre.
Timp de mii de ani.
Dacă vă puteţi imagina asta...
Iar când au venit şi le-au cerut oamenilor să se lupte,
da, sigur că m-am înscris.
Cred că, de fapt, voiam doar să călătoresc.
- Dar aveai sceptrul. - Am urât chestia aia.
Altora le plăcea puterea care venea odată cu furia.
Nu, mie nu mi-a plăcut deloc.
- Şi nici ţie nu-ţi place, după cum văd. - Ce mi-a făcut?
Ţi-a dezvăluit luminiţa din trăirile tale întunecate.
Nu contează dacă eşti om sau Asgardian.
Efectul e acelaşi... neplăcut.
"Ţi-a arătat luminiţa". Asta nu e o explicaţie.
A fost creat dintr-un metal foarte rar
şi are o reacţie asupra oricăruia care-l ţine.
Sau interacţionează cu el.
Am bătut atâta cale
ca să mă asigur că nu va fi găsit.
Din nefericire, din moment ce mitul a fost scris,
oamenii au început să-l caute cu secole în urmă.
Am nevoie de ajutorul tău ca să-i oprim,
înainte să găsească ultima piesă a sceptrului tău.
Acum sunt un paşnic.
Şi nu vrei să rişti ca identitatea ta să fie descoperită.
Ascultă, eu nu mi-aş face prea mari griji pentru tinereii ăştia furioşi.
Mereu se calmează,
şi eventual, mor de bătrâneţe.
Iar acesta e unul din aspectele plăcute ale vieţii de aici.
- Totul se schimbă. - Îţi spun eu ce se schimbă...
anonimitatea ta... dacă nu ne ajuţi să găsim ultima bucată din sceptrul tău.
Poate că tu nu-l ştii pe Thor. Dar eu îl ştiu.
Prima mea pasiune de pe planeta asta a fost Irlanda.
Exista o mănăstire, iar călugării de acolo mi-au oferit
un loc drăguţ, cald, unde să dorm, nişte supă,
- şi nişte vin fiert. - "Aproape de Dumnezeu".
Efectele sceptrului sunt permanente?
Forţa va dispărea. Te vei simţi extenuat apoi.
Va trebui să dormi.
Cum rămâne cu celelalte efecte?
Durerea aceea cumplită, misterioasă, din stomacul tău,
furia din pieptul tău care te face să te simţi
ca şi cum inima ar sta să-ţi iasă din piept?
E mai rău la oameni.
Dar rezistă câteva decenii, apoi vor dispărea şi ele.
Grozav.
Eşti sigur că Ward e în stare să acţioneze pe teren?
Nu e tocmai el însuşi.
Dar e conştient de asta. Va fi bine.
De acord cu Coulson.
A trecut ceva vreme. Mă întreb...
Da. Aici e.
Încă e aici.
Nasul nu e tocmai perfect, dar...
Acela eşti tu?
Da. M-au venerat o vreme ca pe un sfânt.
Sunt nişte idioţi.
- Unde e sceptrul? - Sus.
Ăsta e Ward cel normal sau noul şi furiosul Ward?
Nu-mi dau seama.
E linişte.
De ce crezi că am avut încredere în ei cu secretul meu?
Ei îşi iau jurământul tăcerii.
Dar când îi faci să vorbească, dau din gură ca un papagal.
Dacă vrei să învingi un zeu, trebuie să devii unul.
Trebuie să-l ajutăm!
Mă duc eu după ea.
- Cum se simte? - Nu ştiu ce să fac. Nu e un om.
E pe moarte.
Da. Ştim asta, dar nu îi poate înţelege anatomia.
- Iar eu sunt chiar mai... - Ce Dumnezeu?
- Dumnezeule. - Câteodată, trebuie să te avânţi
şi să improvizezi.
Asgardienii se regenerează mai repede decât oamenii.
Poate îl putem ţine în viaţă suficient pentru ca...
- trupul lui să se vindece singur. - Bine, ce să caut?
Inima.
Ajută-mă!
Bine. Cred că am găsit-o.
- Inima. - Da.
Poţi simţi o ruptură sau o fractură?
Strânge-i tare inima. Încearcă să opreşti sângerarea.
- Grant, aruncă sceptrul. - Dă-te de lângă mine.
- Agent Ward! - Ăsta nu eşti tu.
Înapoi.
Ajută-mă, te rog!
Grant! Ajută-mă!
Grant! Te rog!
Ajută-mă!
Te rog!
Grant!
- Încă nu, Grant. - Ajută-mă!
- Dar se va... - Nu încă!
Dacă îi arunci funia, te arunc şi pe tine acolo.
Te rog!
Grant!
Dumnezeule. Eşti bine?
Vino aici.
Spune-mi că glumeşti.
De data asta, lasă-mă să te ajut.
Bine.
Nu mi-e frică de tine.
Am murit?
Se pare că nu.
Eşti cu uşurinţă cea mai frumoasă fiinţă
pe care am văzut-o într-o mie de ani.
Coulson a făcut asta? Şi-a băgat mâna înăuntrul lui?
A fost nevoit. Eu m-am blocat, nu am ştiu ce să fac.
Tu nu te blochezi. Doar că nu-ţi place ideea
de a băga mâna înăuntrul altcuiva.
- Poate ar trebui să răspund. - Da.
Bună, tată.
Da, şi eu mă bucur să-ţi aud vocea.
Am vrut să te sun în ultimele zile.
Au fost câteva săptămâni dificile.
Când l-ai ţinut în mână, ai văzut ceva?
Atunci cum?
- Cum ai făcut faţă celor trei? - Pentru că văd în fiecare zi.
Cunosc privirea aceea. Eşti tentat!
Ce doreşti să vezi?
Noi doi avem multe în comun.
Amândoi am fost înjunghiaţi în inimă.
Am fost ucis.
Pe aproape. Încă nu mi-e clar.
Până la urmă, e o ceaţă densă.
Nu-mi amintesc să fi fost înviat sau să fi fost la spital.
Doar... m-am trezit câteva luni mai târziu.
Şi te bântuie asta, domnule Coulson?
Nu. Nu chiar.
Atunci care e problema?
Presupun că ai dreptate.
Vrei să te ducem înapoi la universitate?
Ştii tu, acum cu toată fascinaţia asta a Europei
privind lucrurile Asgardiene,
mă gândeam dacă e momentul s-o iau de la capăt în altă parte.
O plajă frumoasă? O viaţă de băuturi tropicale şi masaje?
M-aş plictisi...
Ar trebui să iei în considerare America de Nord-Vest.
Poate Portland.
E bună mâncarea acolo. Filarmonica e grozavă.
Doar dacă vei veni să mă vizitezi.
Nu cu oricine pot să-mi împărtăşesc poveştile.
Sigur.
Şi dacă Thor mai vine prin oraş, îţi voi face cunoştinţă.
Aş putea să mă obişnuiesc cu refuzul serviciilor şi a dropsurilor de pe pernă.
Nu în fiecare noapte se întâmplă asta.
Merităm o noapte specială. Mai ales tu.
- Cum te simţi? - Nu prea groav.
Îmi pare rău. Pentru mai devreme.
Nu sunt genul acela de om.
Când eşti un om care salvează vieţi, pot trece cu vederea furiei lui Hulk.
Nu e nicio problemă.
Pentru tine totul se rezolvă de la sine?
Nu. Dacă m-ar ajuta, aş fi furioasă mereu, dar nu mă ajută.
Legat de ce am văzut...
era vorba de fratele meu.
Mi-am dat seama.
Ştiu că nu eşti genul care se destăinuie, dar după cum am spus, sunt aici.
Umărul meu e liber.
M-ai convins.
Cu altă ocazie, poate.
Ştii unde locuiesc.
"Marvel's Agents of S.H.I.E.L.D." revine peste câteva momente.
- Am adormit? - Puţin doar.
Dar asta e bine. Înseamnă că eşti relaxat.
Exact aşa mă simt. Relaxat.
Sincer, Tahiti e prea frumos ca să fie adevărat.
Ştiu.
E un loc magic.
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania