Bridge, deschide uşa! Trebuie să pleci la şcoală.
Nu! Urăsc şcoala!
Mie îmi place la şcoală şi trebuie să mă îmbrac. Descuie, monstru mic!
- Ce-i cu gălăgia asta? - Vreau camera mea!
Şi eu vreau o insulă şi un avion particular care să mă ducă acolo.
E bine să vrei lucruri!
E teafără.
Ai haine curate în coşul de rufe. Îmbracă-te în camera noastră.
Monstruleţ!
- Mă ocup eu de asta. - Unde te duci?
- Mami, ce faci acolo? - Am venit să vorbesc cu tine.
Eşti în lenjerie? Nu te temi că o să te vadă cineva?
Îmi fac mai multe griji pentru tine.
N-ai de ce, sunt bine.
Dar o să stau în camera mea pentru tot restul vieţii.
Şi ce-i spun învăţătoarei? Eu şi tati ne vedem cu ea azi.
Nu ştiu. Spune-i că urăsc şcoala.
Bine, îi spun. Şi o să stai aici?
Deşi mami şi tati se duc la serviciu?
Vei fi singurică în casă. Nu te deranjează 7
Eu aş fi speriată să fiu singurică în casă, fără tine.
Dar, dacă pe tine nu te deranjează, ne vedem diseară.
Mami!
O să stau aici pentru tot restul vieţii când nu te duci la serviciu.
Bine, are logică.
Descuie uşa, vin şi eu şi mergem la micul dejun.
- Bine. - Bine. Du-te!
E foarte inteligentă. Cred că asta face parte din problemă.
Îmi pare rău, nu ştiam că e vreo problemă.
La învăţătură e foarte bună. Mă îngrijorează purtarea ei socială.
Lucratul în grup, joaca cu alţi copii.
- Pare să aibă probleme. - Serios?
Petrece mult timp singură şi se joacă de una singură.
E aşa şi acasă?
Da.
Are o imaginaţie bogată. Asta nu e rău, nu?
Nu neapărat.
Dar unui copil singuratic şi retras
îi e greu să-i placă să vină la ore sau să fie cu alţii.
Mă îngrijorează că nu pare să aibă prea mulţi prieteni.
Sincer, nu pare să aibă prieteni deloc. Ceilalţi copii o evită.
Ar fi trebuit să-mi dau seama.
Am ştiut mereu că e unică, dar... să n-aibă prieteni?
Cu Ariel a fost uşor. Toţi voiau să se joace cu ea.
Aşteptai doar să sune telefonul. E vina mea.
Ar fi trebuit să aranjez întâlniri şi...
Stai un pic nu e prea târziu. E în clasa întâi doar!
Ai dreptate. O să dau telefoane de cum ajung acasă.
Sun câteva mame să aranjez ceva pentru weekend.
Stai, azi trebuie să mă duc la birou şi s-o las pe Marie la creşă.
- Nu trebuia să mă întorc la muncă. - Putem să nu exagerăm?
Avem o problemă, dar şi un plan.
Dai telefoanele diseară, în loc de peste o oră.
- Dacă stau la birou până târziu? - Sun eu.
Ajutăm un copil să-şi facă prieteni, nu vindecăm cancerul.
Putem face asta.
E un copil bun. Învăţătoarea a zis că e foarte deşteaptă, nu?
Gândeşte-te la genele moştenite!
Spuneţi-i colegului că, mărturisire sau nu,
retrag oferta dacă nu primesc declaraţia până la ora 17:00.
- Eşti aici? - Da, de peste o oră.
- I-am spus asistentei să te sune. - Am avut o şedinţă la şcoală.
- Şi n-ai simţit. - Se pare că nu.
- Deci am venit degeaba. - Nu degeaba. Adică vei fi plătită.
- Dacă tot ai venit şi iei bani... - N-am nevoie de milă.
O fac pentru mine, nu pentru tine. Dacă candidez să fiu reales,
nu vreau să se afle că ai fost plătită degeaba.
- Sunt dosarele nerezolvate? - Da.
Acum am nevoie doar de un loc unde să te instalez.
- Nu-mi mulţumi acum. - Mă răsfeţi.
Nu e atât de rău. Bătrânului Wayne îi place.
Ăsta sună a nume de băutură.
Artistul portretist. Vei împărţi biroul cu el.
Şi ce vrei să fac în acest loc somptuos?
- Ai auzit de dosare nerezolvate? - Nu l-am văzut.
Nu mă refer la serial, ci la cazuri reale.
- Mistere nerezolvate. - Nici la ăsta nu m-am uitat.
Uită-te la toate aceste dosare, să vezi dacă simţi vreo vibraţie.
- Vibraţie... - Ce simţi când simţi ce simţi.
- Am înţeles. - Sunt în biroul meu.
- Camera cu toate ferestrele? - Exact.
Bine să începem. - Voi încerca.
Dar, aşa cum le-am spus şi poliţiştilor, nu l-am văzut bine.
Era întuneric, mă ascundeam, apoi am fugit.
Nu-i nimic. Faceţi tot ce puteţi. Să începem cu ceva uşor.
Culoarea părului.
În declaraţia dv., aţi spus că făptaşul era blond.
- Da. Un blond şaten. Cred că da. - Credeţi?
Nu, sigur. Blond şaten. Şi scurt.
- Deci vorbim de un caucazian. - Adică un bărbat alb?
Da, era alb.
Şi statura?
Cum era? Înalt, scund, gras, slab?
E în ordine.
Relaxaţi-vă şi concentraţi-vă.
Mi-a ucis logodnicul chiar în faţa mea.
Am avut bucăţi de creier pe haine. Relaxaţi-vă şi concentraţi-vă dv.
Domnişoară...
Era un bărbat scund. Mediu spre scund.
Doar un alb, mediu spre scund...
Ce altceva vă mai amintiţi?
Ochii? Ce culoare aveau ochii? Avea toţi dinţii?
Dar urechile? Erau neobişnuit de mari? Nu vă grăbiţi.
Să mă gândesc...
Mi s-a părut că semăna a fermier.
Tipul clasic din Midwest...
Cu dantură frumoasă şi păr scurt.
Acum îmi amintesc tot.
Ne-am gândit că ar fi frumos ca fetele să se vadă după ore...
Bridgette, da. Grozav. Să vedem...
Poftim?
Nu, nu are calendar online.
Da, chiar face economie de timp. O să ne interesăm.
Ce ziceţi de sâmbătă? Are oră de călărie până la prânz.
Şi apoi clubul de carte. Şi duminică?
Strângere de fonduri?
Nu ştiam că un copil de 6 ani...
Da, într-adevăr, iese în evidenţă.
Şi weekend-ul următor?
O treceţi cu creionul? Bine. Sigur...
Nu, Dubois. E o altă Bridgette.
Sigur. Ar trebui să vorbiţi mai întâi cu Cassie.
Sunaţi-mă dacă e interesată. Şi dv. La revedere.
Toată lumea se spală pe dinţi?
Rugăciunile mele au fost răsplătite.
O femeie intră pe furiş în camera mea.
Minunea minunilor! Chiar seamănă cu soţia mea.
Cea mai bună cale să scapi de vinovăţie. Dumnezeu e milostiv.
Ai ratat nişte fasole cu cârnăciori delicioasă.
Te-am aşteptat la masă timp de vreo trei ore.
Dar muştele se îmbuibaseră, fetele au început să se plângă
şi, până la urmă, am mâncat fără mami.
Îmi pare rău.
De cinci ore m-am uitat la fotografii de infractori.
Un martor, o femeie...
... a asistat la o omucidere.
Logodnicul ei a fost ucis chiar sub nasul ei.
Îl descria pe făptaş poliţiei şi, în timp ce ascultam,
mi-am dat seama că omul pe care l-a descris nu era cel din mintea ei.
Nu pot să-i spun portretistului că i-am citit gândurile
şi să-l pun să deseneze ce am văzut eu.
Aşa că m-am uitat la fotografii, sperând că...
Şi s-a făcut 22:30.
Iar poliţia nu caută pe cine trebuie.
- Probabil e speriată. - Ştiu.
Dar trebuie să găsesc o soluţie.
Vrei o veste bună? Bridgette şi-a făcut prieteni.
Bună sincronizare, nu? A venit foarte încântată de la şcoală.
S-au jucat, au luat prânzul împreună...
- Abia aşteaptă să se ducă la şcoală. - Şi eu n-am fost aici...
- O să-ţi povestească de el mâine. - El? E un băiat?
- Bobby. - Bobby şi mai cum?
Mi-a promis că îi va afla numele şi ne va da şi numărul de telefon.
Cu puţin noroc, el va mai avea zile neocupate în trimestrul al IV-lea.
E grozav. Poate îl văd mâine, când o duc la şcoală.
Sunt convins că o să-l vezi. Acum poţi să-mi dai un sărut?
Un sărut. Chestia pe care o făceam când ne revedeam după o zi lungă.
Îmi place Bobby.
Sună drăguţ...
- Pare drăguţ. - Nu-l poţi avea.
Are deja o relaţie cu fiica ta. Iar tu ai deja o relaţie cu mine.
De ce am venit atât de devreme?
Mă duc la serviciu. Sunt câteva minute.
Vreo 20 de minute. Ce să facem atâta timp?
Nu ştiu. Copii se joacă pe terenul de joacă.
- Copii mici. Găseşti tu ceva de făcut.
- Azi vă ia tati de la şcoală. - Cum aşa?
Tati o să-şi aducă de lucru acasă, încercaţi să nu faceţi zgomot.
- Bine. - Pa, mami.
Pa, scumpo. Unde mi-e pupicul?
Haide, Bridge.
- Pa, mamă. - Pa, scumpo.
Eşti foarte bun. Bună.
Stau aici temporar. Allison. Ieri nu ne-am întâlnit.
Wayne.
- E uluitor ce faci. - O fac de multă vreme.
- Tu cu ce te ocupi? - Consultant.
Lucrez cu jumătate de normă. Plictisitor.
Pot să-ţi pun o întrebare nebunească?
Desenezi vreodată pentru bani?
- Cum ar fi reclame? - Am o idee. Nu vreau să te forţez.
Mâine e ziua soţului meu. E imposibil când vine vorba de cadouri.
- Aş putea să... - Ai vreo fotografie în portofel?
Nu. Speram să ţi-l pot descrie.
Bine.
Să începem cu tenul. Cum l-ai descrie?
Seamănă cu al tău.
Acesta e omul pe care ar trebui să-l căutăm, nu acesta.
- Acest cine crezi că e? - Cred că e Matt Damon.
Am lăsat o revistă pe birou. Cred că martora l-a văzut...
Să zicem că ai dreptate, că martora a minţit.
Nu a minţit, propriu-zis. Se teme să se implice.
Asta e minciună. Dar orice motive ar avea, sunt cu mâinile legate.
- Ce vrei să spui? Ce vrei să fac cu portretul?
Nu ştiu. Să-l publici, să-l distribui...
Nu pot. De unde să spun că provine?
- De la un martor ocular anonim. - Sigur.
Să ignore descrierea dată de martoră,
dar s-o accepte pe cea dată de cineva neidentificat.
Şi ce se întâmplă dacă îl găsim şi îl arestăm?
Când avocatul te cheamă să depui mărturie?
Sau dacă martora spune că nu e omul pe care l-a văzut?
Nu ştiu. Dar nu căutaţi pe cine trebuie.
Poate ai dreptate. Dar, ăsta e omul pe care îl căutăm,
martora trebuie să spună asta.
- Am luat un 7 la matematică. - Bravo. E un progres.
Unde e sora ta?
Probabil pe terenul de joacă. - Să mergem s-o căutăm.
Nu mă poţi prinde!
Bridgette!
De ce trebuie să fie mereu atât de ciudată?
Nu pare mare scofală. Se juca de una singură.
Ai întrebat de Bobby?
Poate i s-a făcut rău sau se juca cu alţi băieţi.
Nu înseamnă că nu mai vrea să se joace cu ea.
L-ai întrebat pe Bobby care e numele lui de familie?
Lechille. Bobby Lechille.
Ia să vedem...
- Perfect. E un singur Lechille. - Sună.
- Sună tu. Eşti mare. - Bine.
O să-ţi citesc numărul. Eşti gata 7 555-0196.
Sună.
Bună ziua. Bobby e acasă? Sunt Bridgette.
Bobby e prietenul meu.
Vrea să vorbească cu tine.
Bună ziua, dnă Lechille. Sunt Allison Dubois, mama lui Bridgette.
Nu, nu am...
Glumă? Sigur că nu.
Îmi cer scuze, nu înţeleg. Nu aveţi un fiu la Central?
Aveţi?
Aţi avut?
Îmi pare rău.
Îmi pare nespus de rău.
Ce e?
Pregăteşte-te de culcare. O să vin să-ţi citesc.
- Ce e? - E mort.
- Cerule! Ce s-a întâmplat? - Acum cinci ani...
A murit acum cinci ani.
- Crezi că ştie? - Mă îndoiesc.
Probabil crede că e doar un copil de pe terenul de joacă.
- Trebuie să-i spunem. - Presupun...
Presupui? Nu crezi că e o problemă?
Ar trebui să ne bucurăm că are un prieten şi atât?
- Trebuie să facem ceva. - Ştiu.
Bine, deci suntem pe aceeaşi lungime de undă.
Ai idee de ce un copil mort de cinci ani alege să stea cu fiica noastră?
E atras de ea pentru că ea îl poate vedea. Asta e tot.
Nu ştiu dacă realizezi, dar vorbeşti de parcă ai fi mândră de ea.
N-aş dori nimănui să vadă lumea ca mine. Cu atât mai puţin ei.
Ce urmează? Va şti lucruri înainte să se întâmple?
Se va trezi îngrozită din coşmaruri?
- Nu ştii dacă va fi aşa. - Am voie să mă întreb.
Şi să-mi fac griji. Trebuie să fiu idiot, să nu-mi fac griji.
Am înţeles. Îmi cer scuze că am poluat genele.
- Nu asta am vrut să spun. - Dar ce altceva?
De unde ştii că nu va trece peste asta?
Doar pentru că vezi o fantomă, nu înseamnă că le vezi pe toate.
Dacă un vis se adevereşte, nu toate se vor adeveri.
Am visat că mă urmărea un lup prin aeroport. N-a însemnat nimic.
Deşi tu semeni cu un lup. Mă duc să văd ce face Bridgette.
N-o să te vezi cu Bobby în weekend.
- De ce? - Pur şi simplu.
Nu mai e nici un coleg care să-ţi placă?
Nu, mami. Ceilalţi copii sunt răi. Toţi ceilalţi copii.
Bobby e singurul care se poartă frumos cu mine.
Putem să ne jucăm în weekend-ul viitor?
Nu ştiu, scumpo. Vom vedea mâine. E târziu. Dormi.
- Gata? E în sala de conferinţe. - Sigur.
Va fi dificil. Nu am nici un motiv să pun la îndoială spusele ei.
Arată-i portretul meu. Vezi cum reacţionează.
Mi-ar plăcea, dar avocatul apărării ar spune că am influenţat-o.
- Nu poţi nici măcar să i-l arăţi? - Eu nu pot.
Ştiţi declaraţia semnată pentru a confirma portretul?
Cea în care juraţi că descrierea dv. e corectă?
Am pierdut-o. Îmi cer scuze, dar va trebui s-o semnaţi din nou.
Acesta e bărbatul care v-a împuşcat cu sânge rece logodnicul?
- Da, el e. - Vreţi să faceţi vreo schimbare?
- V-aţi mai amintit ceva între timp? - Nu.
Sunteţi sigură? Pot chema portretistul.
Dacă aveţi alte idei, acum ar fi momentul să ni le spuneţi.
Nu, sunt mulţumită de portret. Daţi-mi declaraţia, s-o semnez.
Cerule...
Poftim.
Mulţumesc.
- Mulţumesc? - Allison...
- Mai e şi altceva? Pot să plec? - Poţi să mai arunci o privire.
- Poftim? - Nu acesta e criminalul?
- Nu înţeleg ce se întâmplă. - Puteţi pleca oricând doriţi.
Ştiu că te temi. Dar, dacă nu ne ajuţi, va mai ucide.
- Vă ajut. Sunt aici, nu? - Dar fără o identificare corectă.
Am făcut o identificare corectă.
Nimeni nu vrea mai mult ca mine să-l vadă închis.
Nimeni nu e mai speriat ca mine. Am făcut tot ce am putut.
L-aţi prins? Îi ştiţi măcar numele?
Ştiţi unde locuieşte?
Îmi puteţi promite că nu mă aşteaptă acum în parcare?
Aşa credeam şi eu.
Deci, dacă ucide din nou, nu va fi vina mea.
- Ba nu! - Ba da!
- Mamă, spune-i că Bobby nu există! - Ajunge, Ariel!
- Bobby există! - Ba nu!
Încetaţi!
Ariel, du-te în camera ta imediat, să-ţi faci temele! Acum!
Bridgette, ia-ţi haina. Vii cu mine.
Unde mă duci? La închisoare?
Ia-ţi haina.
Ce plan ai?
Dacă Bobby e prietenul ei cel mai bun, ar trebui să vorbesc cu el.
Bridgette, mişcă-te!
- Eu nu-l văd. Tu îl vezi? - Sigur că nu. E noapte.
Probabil e acasă, în pat, doarme.
Tocmai asta e. Nu doarme. Nu doarme niciodată.
Îi e teamă că, dacă adoarme,
se va trezi undeva, departe, şi n-o să te mai vadă niciodată.
E speriat.
Şi eu aş fi speriată, dacă aş crede că mă duc departe.
Dar tocmai asta e.
Când ajungi în locul ăsta, poţi să-i vezi pe toţi oricând vrei.
Nu te simţi niciodată singur. E un loc frumos.
I-a venit timpul şi trebuie să-l ajutăm să ajungă acolo.
- Bună, Bridgette. Cine e? - Bună, Bobby. E mama.
Bună, Bobby.
Ştiu, a trecut ceva timp de când te-a văzut ultima oară un adult.
Pariez că ţi-e dor de mama ta. Şi ei îi e dor de tine.
Plânge şi se roagă pentru tine, dar tu nu poţi auzi asta de aici, nu?
Trebuie să ajungi într-un loc de unde poţi auzi totul
şi îi poţi vedea pe toţi.
Există un asemenea loc şi mulţi oameni te aşteaptă să vii.
Bunicul şi bunica şi multe rude, pe care nici nu le-ai cunoscut.
E un loc minunat.
Pentru a ajunge acolo, trebuie doar să te relaxezi.
Închide ochii.
Nu eşti obosit?
Vino încoace...
Dar nu vreau ca Bobby să plece.
Va fi mereu cu tine. Va fi în amintiri şi în inima ta.
Şi, dacă îţi e dor de el, ajunge să te gândeşti la el.
Hai să mergem să te întinzi...
- E pentru tine. - Cine e?
Cred că martora.
- Biletul şi actele. - Nu am zbor.
Allison Dubois, de la procuratură.
Am venit să iau declaraţia unui martor.
Mi s-a spus că aţi fost anunţaţi de venirea mea.
- Am venit cât de repede am putut. - Mulţumesc că aţi venit.
Mă simt în siguranţă aici. Au filtru de arme.
Îmbarcarea începe în 20 de minute. Să terminăm odată.
Acesta e omul, nu?
Să fie clar, nu mă întorc să depun mărturie până nu-l închideţi.
Toată lumea înţelege asta.
Ştiu că mă credeţi nebună fiindcă fug.
Ştiu ce s-a întâmplat. N-am fost acolo, dar am citit declaraţia.
Mă cunoaşte.
S-a uitat chiar la mine.
În noaptea aceea urma să mor. A vrut să mă omoare.
Vrea să mă omoare.
Cine e tipul ăsta? Îl cunoaşteţi?
- Ce gen de infractor e? - Cel mai rău gen. E poliţist.
E detectiv sub acoperire la Moravuri.
Iubitul meu mi-a spus că nu se mişcă nimic în sudul Arizonei
dacă nu primeşte şi el ceva.
Îmi pare rău că v-am minţit. N-am ştiut ce altceva să fac.
Nu poţi fi niciodată prea precaut.
Staţi un pic. Cum se numeşte detectivul?
Det. Wolfe (lup). Sunt aici cu treburi oficiale.
Ai spus cumva Wolfe? Aşteaptă un pic!
Te conduc la poartă. Am o senzaţie...
Ofiţer de poliţie! Opriţi-vă sau trag!
Nu te opri! Ai încredere în mine.
- Nu mişca! - Aruncă arma! La pământ.
Un martor şi un angajat al procuraturii au scăpat...
Dacă nu vă văd îmbrăcate şi în drum spre maşină în 30 de secunde...
Femeile nu ştiau...
- Mamă, nu mă simt bine. - Tu niciodată nu te simţi bine.
În maşină, altfel nimeni n-o să se simtă bine!
Cele două femei s-au trezit la capătul unui coridor neocupat...
Şi-a amintit cineva să închidă televizorul?
- Nu uita să-i dai plicul dnei Katz. - Bine. Pa.
- Ne vedem mai târziu. - Pa.
Ultima oprire! Toată lumea coboară.
- M-ai minţit. - În legătură cu ce?
- Ai spus că va fi mereu cu mine. - Şi este, scumpo.
E cu tine chiar acum, veghează asupra ta.
- Eu nu-l văd. - E aici.
Şi aici.
- Acum pup-o pe mami. - Bine.
- Pa, scumpo. - Pa.
Ce faci?
- Te-am întrebat ce faci. - Nimic.
- De ce nu te joci cu prietenul tău? - A trebuit sa plece undeva.
Poţi să te joci cu mine şi prietena mea.
- Ce prietenă? - E o prietenă imaginară.
- O cheamă Wilbur. E o girafă. - Ce fel de girafă?
- Genul pătat. - Care trăieşte în Africa?
Bineînţeles că în Africa. De acolo vin girafele pătate.