Mami!
Ariel, unde eşti?
- Vorbeşte cu mami! - Mami!
Unde eşti?
- Joe? - Bună, Allison. Joe nu e aici.
Cine eşti? Unde e Ariel?
Mă cunoşti.
Sunt un golem.
Sunt diavolul. Sunt un monstru.
Fetiţa ta e în portbagajul maşinii mele.
Acum scuză-mă, am venit să le iau şi pe celelalte.
- Vreau să fii treaz. - Pot s-o fac. Lasă-mă câteva ore.
- Joe! - Bine, m-am trezit.
Oarecum... Ce se întâmplă? Ai avut un coşmar?
Da. Nu...
Ai auzit?
- Mami! - E Ariel.
Mă duc să văd ce face Marie. E bine.
Mami!
Spune-mi, iubito, era şi o păpuşă în visul ăsta?
În afară de tine?
Ariel are meci de fotbal sâmbătă, deci trebuie să luăm gustări.
Iar?
Bine.
Dar să luăm ceva bun, nu fructe. Data trecută m-am simţit ca un idiot.
Dacă vrei să le dai grăsime şi zahăr, poţi să cumperi tu mâncarea.
Bine.
Mereu se întâmplă aşa...
Când mă ia iar somnul, răsare soarele.
- Stai o clipă. - Ce e? Ţi-a scăpat ceva?
- Mi-a întârziat o săptămână. - Ce?
Vrei să spui că ţi-a întârziat?
Da, o săptămână.
Acum m-am trezit.
Dacă te gândeşti, e chiar frumos. Sau ar putea fi, dacă s-ar întâmpla.
- Ce să se întâmple? - Nimic. "Frumos"?
Am mai fost la petrecerea asta, ştim exact la ce să ne aşteptăm.
Şi nu vei fi singură. Te voi ajuta şi eu.
Mă vei ajuta. Minunat. Uite cum facem.
Eu mă îngraş cu 30 kg, tu ia hemoroizii şi gleznele umflate.
- Despre ce vorbiţi? - Nimic.
Şi poţi să-ţi iei trei luni libere, ca să alăptezi.
- Mami! - Ce e?
A vorbit urât.
- Îmi pare rău că am spus ceva. - Şi mie.
De unde vine entuziasmul ăsta? Îţi place să ai maşina lipicioasă?
Te-ai obişnuit să te trezeşti devreme duminica fără să faci sex?
Ai devenit dependent de mirosul de scutece?
- Vorbeşte! - N-am nimic de spus.
Îmi plăcea ideea, dar m-ai făcut să văd unde greşesc.
Mincinosule! Crezi că sunt rea, egoistă...
De ce îmi mai pui întrebări?
Dacă crezi că ştii ce gândesc, de ce mă mai pui să răspund?
Şi eu vreau un băiat. Poate nu chiar în clipa asta, dar...
Asta crezi că e?
- Ţi-ai terminat tema la mate? - În cea mai mare parte.
N-o să înveţi, dacă nu lucrezi la problemele mai grele.
Ariel nu şi-a terminat tema la matematică.
- Nu te supăra. Nu-mi place. - Nu-ţi place matematica?
Matematica e extraordinară.
Tati ştie. Matematica e meseria lui.
Credeam că eşti inginer aerospaţial.
- Şi cu ce se ocupă un inginer? - Nu ştiu.
- Noi doi, diseară, în bucătarie. - Despre ce vorbeşti?
- Tati o să-ţi dea meditaţii. -Nu, te rog!
- Ba da. Toată lumea în maşină. - Te rog, nu! Minunat...
În legătură cu mai devreme... Sunt entuziasmată. Voi fi...
Şi eu voi sta acasă, să alăptez. O să vezi.
Ar trebui să ne asigurăm că e real, înainte să ne entuziasmăm.
Adică nu faci testul de sarcină în locul meu?
- O să cumpăr un test. - Adu-l acasă. Mă pricep la teste.
- Mi-aţi uşurat mult munca. - Sunteţi amabil.
- Mulţumesc pentru ajutor. - Cu plăcere.
- Bună, Allison. - Bună.
- Coborâţi? - Nu, mulţumesc.
- La revedere. - La revedere.
- Drăguţ om! - Cine era tipul ăla?
- Ce tip? - Tipul din lift.
"Tipul ăla" era o ciudăţenie umană. O reminiscenţă din vremurile
când fenicienilor le păsa de bunăstarea semenilor.
- Tipul ăla era un bun samaritean. - Are şi un nume?
- Da. Jared Swanstrom. - Şi de ce e "bun samaritean"?
Seara trecută a observat că apartamentul vecin era jefuit.
A sunat la poliţie, le-a descris hoţul şi azi l-a identificat.
După-amiază va veni să dea o declaraţie
şi a fost deja de acord să depună mărturie.
- Deci e martor. - Da. Credeai că e infractor?
De ce aş crede asta?
108?
- 81. - Ai avut dreptate pe jumătate.
- L-ai visat şi l-ai întâlnit. - Mi se pare ciudat.
Aseară am visat un tip violent şi înspăimântător,
iar azi am dat peste un tip politicos.
Sunt un soţ groaznic dacă spun că visele pot fi interpretate?
- Şi, la cum sunt hormonii tăi... - Să lăsăm hormonii în pace.
Sunt nevinovaţi până la proba contrarie.
- 77. - E Ariel? Tu unde eşti?
Acasă, dulce casă. Am terminat proiectul înainte de termen,
aşa că m-am gândit să încep meditaţiile.
Candidezi la titlul de "tatăl anului", nu?
Încerc să fiu de ajutor.
Apropo, nu uita să aduci tot ce trebuie ca să ne pregătim de test.
Da, micul extemporal. N-am uitat.
Foarte amuzant Să ştii că Ariel n-are probleme la mate.
Face chestii avansate şi nici nu se chinuie.
- L-a moştenit pe tatăl ei. - Sforăie?
- 51. - Nu e amuzant.
- Când îl faci? - Ce să fac?
- Testul. - Dimineaţa, ca să fie mai exact.
- Deci aşteptăm toată noaptea? - De ce te grăbeşti?
Sunt chiar acum la farmacie. Spune-i lui Ariel să o ţină tot aşa.
Au o reducere la scutece pentru băieţi. Să iau un pachet?
Nu. Am renunţat la ele de ceva vreme.
- Te iubesc. - Ai face bine.
M-am uitat la celălalt apartament şi...
Allison, ce e?
- Scuze, nu ştiam că ai un interviu. - Cu ce te pot ajuta?
Terminasem pe ziua de azi şi voiam să ştiu dacă ai nevoie de ceva.
Îmi cer scuze, îmi păreţi foarte cunoscut.
Jared Swanstrom, ea e Allison Dubois, o colegă de-a mea.
El e domnul care a văzut jaful şi care ne-a ajutat foarte mult.
Aşa e. Azi-dimineaţă, în lift. Mulţumesc pentru tot ce faceţi.
- N-am crezut că aveam de ales. - Cei mai mulţi oameni sunt apatici.
- E o plăcere să cunosc un om ca dv. - Şi eu mă bucur să vă cunosc.
- Allison! - Scuzaţi-mă.
- Te simţi bine? - Mulţumesc.
- Vrei să te conducă cineva acasă? - Nu, n-am nimic.
- Ai fost la doctor? - Nu încă.
Asta crezi? N-are nici o legătură cu mine.
E din cauza lui. Mi-a strâns mâna şi îmi spunea ceva,
dar n-am auzit ce.
Adică Swanstrom te-a făcut să te simţi rău?
Era ca un vuiet continuu în capul meu.
Îmi auzeam sângele pulsând şi am văzut nişte lucruri...
Hai să stăm jos.
Multe femei ucise. Torturate.
Iar el... Se simte extrem de confortabil.
- E un criminal. - Cine?
El. Omul ăla.
"Bunul samaritean". A ucis şi ucide femei. Multe.
- Ar trebui să-ţi clarifici starea... - N-are nici o legătură cu asta.
Am mai fost însărcinată. De trei ori. Ştiu cum e.
Acum nu e vorba de sarcină.
Orice ar fi, trebuie să te duci acasă. Vino.
O să-l verifici, nu?
Dacă te duci acasă şi promiţi să te relaxezi? Da.
- Mă suni de îndată ce afli ceva? - Odihneşte-te, Allison.
N-arăţi prea bine.
Frumoasă, dar n-arăţi bine. Ce s-a întâmplat?
- Am avut un mic... episod. - Ai avut o zi grea?
Oarecum. Am vomitat în faţa şefului meu.
Înainte sau după ce i-ai cerut mărirea de salariu?
Te duc în pat.
- Mă simt vinovat. - Pentru ce?
Tu pari nefericită, iar eu sunt entuziast.
Nu e ceea ce crezi.
Ţi-a întârziat, ai greţuri... Vorbim de o masă pentru şase.
Calmează-te, dle şef de sală. N-are legătură cu asta.
L-am revăzut pe omul din visul meu, de care ţi-am spus.
Cetăţeanul care a văzut jaful?
L-am atins. I-am strâns mâna. De-aia mi s-a făcut rău.
Oamenilor li se face rău pentru că ceva le strică echilibrul chimic,
nu pentru că dau mâna cu cineva care e...
Malefic? Omul ăsta e malefic dincolo de orice închipuire.
Pentru că pare inofensiv. Pare prietenos şi drăguţ.
Mai mult, are un fel de radar pentru inocenţă.
O depistează de la distanţă
şi, odată găsită, îl obsedează s-o posede.
Pare inofensiv.
Când se oferă să le ducă cu maşina, ele acceptă aproape întotdeauna.
Apoi le droghează. Când îşi revin, sunt legate şi neputincioase.
Apoi le violează. Le îmbăiază şi le violează din nou.
Şi iar le droghează. Când nu mai crede în inocenţa lor, le ucide.
Le pune cadavrele în portbagaj şi le aruncă în deşert,
unde le lasă pradă animalelor.
Au fost multe victime. Poate şase.
Dar pe una dintre ele o tot văd. E roşcată, cu ochi albaştri.
E o fată frumoasă. O cheamă Sharona. Ea a fost prima victimă.
N-a vrut să se despartă de ea. O iubea, în felul lui.
Dar mirosul începuse să devină detectabil...
Când s-a debarasat de cadavru, a jurat că nu va mai face asta.
Nu se va mai îndrăgosti de cineva de care va trebui să se despartă.
Dar, chiar când a făcut promisiunea, a ştiut că nu o poate respecta.
Scumpo...
Ziua ta cum a fost?
- Poţi să-mi aduci un test? - Despre ce vorbeşti?
Dacă nu sunt însărcinată, aş vrea ceva de băut.
- Spuneai că e mai exact dimineaţa. - Aşa am spus, nu? Ce prostie!
Odihneşte-te, Al.
Bună dimineaţa.
Allison, e abia 8:20. Oamenii încep să vină abia peste 40 de minute.
Le-am dus pe fete la şcoală...
Nu-mi amintesc să te fi chemat. Cum te simţi? Eşti mai bine?
Puţin. Nu m-ai chemat, am venit eu. Mă preocupă Jared Swanstrom.
- Ce-i cu el? - Mi-ai spus că o să-l verifici.
Presupun că încă n-ai avut ocazia.
Procuratura nu verifică cetăţenii care îi vin în ajutor.
- Ai spus că îl verifici. - Te-ai odihnit?
- Mă simt bine. - Nu arăţi bine.
Şi nu te porţi normal. Pari paranoică şi obsedată.
Te rog, du-te acasă. Te sun când şi dacă am motive să te sun.
Dar vei verifica, nu? Mi-ai promis.
Şi mai e o fată. Victima, cred. E roşcată. O cheamă Sharona.
E studentă. Probabil la Arizona State.
Poţi să verifici dacă apare la "persoane dispărute"?
Bine, Allison. Bună, Marty.
Mulţumesc. Îţi aştept telefonul.
- Am veşti bune de raportat. - Asta hotărăsc eu.
- Fetele sunt în pat. - Sunt mândră de tine.
Dacă te uiţi pe ecuaţiile pe care le-am făcut cu Ariel azi,
problema ei la matematică e că nu e suficient de dificilă.
- Poftim? - Se plictiseşte. E avansată.
Uite nişte probleme de geometrie...
Geometrie? Are doar nouă ani.
Şi e genială.
Oarecum. E cu mult deasupra celor de vârsta ei.
Îmi aminteşte de mine.
O fată de nouă ani îţi aminteşte de tine...
Transformi asta într-o chestie la care nici nu vreau să mă gândesc.
De ce te holbezi la telefon? E aproape 21:30. Aştepţi un telefon?
De la procuratură. Dar n-o să se întâmple.
- De unde ştii? - I-am spus de visele mele.
După ce ţi-ai făcut testul?
Urinatul dimineaţa e automat. Nu m-am gândit la asta.
Ai uitat să-ţi faci testul. Presupun că mai ai destulă urină.
Poţi paria pe asta.
Atunci o să mă culc cu tine în seara asta.
Mulţumesc, bunule domn.
- Nimic? - Mai puţin decât nimic. Zero.
N-a fost suspectat de crimă.
E voluntar la un adăpost pentru boschetari.
N-a fost arestat pentru agresiune, n-are amenzi de nici un fel...
E mentorul unui băiat orfan din Tempe.
Voiam să-i cer primarului cheia oraşului, dar s-ar simţi ameninţat
de cineva cu o moralitate atât de ridicată.
Şi nici o roşcată pe nume Sharona nu a dispărut şi nu a fost ucisă.
E o veste bună. Uneori e bine să te înşeli.
- Mami! - Da?
Uite... Tati a zis că le-am rezolvat corect.
- Par foarte complicate. - Dar nu sunt.
- Tati a fost foarte fericit. - E mândru de tine, aşa mi-a spus.
Crezi că tati îşi doreşte uneori să fiu băiat?
Nu. Tati te iubeşte foarte mult, exact aşa cum eşti.
Bine. Verificam doar.
N-o să-l laşi pe omul rău să ne facă ceva, nu?
- Ce om rău? - Cred că despre mine vorbeşte.
- Ai făcut testul? - Fir-ar!
M-am luat cu gândurile...
Gândurile ţi-o fac de fiecare dată. "Răul samaritean", presupun?
Nu-i mai da porecle simpatice. Mă gândeam la aplombul lui.
Are plombe? Nu asta înseamnă "aplomb"?
Ai răpit, torturat şi ucis câteva femei,
dar nu te bănuieşte nimeni.
Dacă eşti un sociopat adevărat, care se mândreşte cu munca lui,
toate astea ţi se par îmbătătoare.
Voiam să te întreb dacă nu vrei să facem sex,
dar ai început să vorbeşti şi mi-a trecut cheful.
Cum menţii adrenalina?
Oferindu-te să ajuţi procuratura.
- Chiar are aplomb. - Sau...
- Sau? - Sau n-a făcut nimic.
E doar un bun samaritean, nu există studente moarte
şi întreg scenariul se află doar...
- Pentru că poate sunt însărcinată. - Sau nu vrei să te gândeşti la asta.
Dar e nevoie de mai puţin efort să-ţi faci un test de sarcină
decât să te gândeşti la aplombul unui tip pe care l-ai văzut două minute.
Swanson...
Swanstrom. Jared Swanstrom.
Ticălosul arogant are numărul în cartea de telefoane.
E o prostie. E cea mai mare prostie pe care am făcut-o vreodată.
Sunt Allison Dubois, lucrez la procuratură.
Da, e o urgenţă. Am motive să cred că urmăresc
o maşină care transportă o persoană ucisă.
Dubois.
Nu e nimeni ucis în acest moment,
dar criminalul încearcă să scape sau să distrugă dovezile.
Numărul de înmatriculare e 126-FIO.
Nu ştiu. Sunt la intersecţia dintre Chaparral şi Miller.
Nu, v-am spus, nu e nimeni ucis acum.
A încălcat şi alte legi? Cum adică? Cred că are un cadavru în portbagaj.
Nu pot să vorbesc în timp ce conduc. Scapă...
Intră pe autostradă...
Cum adică nu e în jurisdicţia dv.? Fir-ar!
Un accident a avut loc chiar acum.
Suntem la rampa Chaparral, nu pe autostradă.
- Nu, eu l-am lovit cu maşina. - Te simţi bine?
Se apropie de maşina mea.
M-am oprit prea brusc? Te cunosc... Eşti de la procuratură. Eşti bine?
Au venit. Mulţumesc.
Îndepărtaţi-vă de geam. Daţi-vă înapoi!
- Vă simţiţi bine dnă? - N-are nimic.
- Vreau să văd permisul şi talonul. - Putem rezolva lucrurile între noi.
Întoarceţi-vă cu spatele şi puneţi mâinile pe capotă.
Un coleg vă va percheziţiona.
- Dv. aţi sunat la 911? - Da.
- El are un cadavru în portbagaj? - Poftim? Ce le-ai spus?
- Vom arunca o privire în portbagaj. - E o nebunie. E o glumă, nu?
- N-aveţi nici un drept! - Să vă spun cum stau lucrurile.
Ori deschideţi portbagajul, ori vă duc la secţie până vine mandatul.
- De ce i-ai sunat? - Discutaţi cu mine, nu cu ea.
Am fost martorul unui jaf şi acum asta...
Aveţi grijă!
Femeia asta de la procuratură mă urmăreşte.
- Povestea dv. nu s-a schimbat, nu? - Ştiu ce am văzut.
A ucis o femeie, apoi a înfăşurat-o într-un covor şi a pus-o în maşină.
- E absurd! - E ultima dv. şansă.
- Bine. - Să aruncăm o privire.
Ţine tu asta.
Asta e covorul, dar...
- Dar ce? - Cel pe care l-am văzut era vechi.
Nu ştiu ce ai văzut, dar covorul ăsta e nou.
Un prieten mi l-a lăsat mie. L-am luat azi-dimineaţă.
- Nu ştiu ce să vă spun. - Aş începe cu nişte scuze.
- Îmi cer scuze. - O să vă dau două citaţii.
Imprudenţă la volan şi o plângere falsă.
- Dar... - Nu agravaţi situaţia.
O să informez procuratura că aţi chemat poliţia când nu era cazul.
Vreţi să depuneţi plângere împotriva dnei Dubois?
- Nu. Deocamdată nu. - Bine.
Sunaţi la companiile de asigurări şi plecaţi.
- E clar? - Foarte clar.
Fir-ar să fie!
- Tati ştie că ai buşit maşina? - Da. L-am sunat.
- O să te omoare când ajunge acasă. - Mamele şi taţii nu se omoară.
Uneori sunt dezamăgiţi sau nervoşi, dar, în general, nu se omoară.
Hai să ne bem ceaiul...
Să trecem la teme.
- Ce e? N-ai teme? - Ba da, dar îl aştept pe tati.
Tati vine târziu. Pot să te ajut eu?
Nu cred. E matematică şi el o face să pară uşoară.
Ştiu şi eu matematică... Oarecum.
Adu manualul, eu îmi iau abacul şi facem o încercare.
- Nu, am nevoie de tati. - Ba nu.
- Ba da. - De ce?
Pentru că el îmi dă răspunsurile.
Stai puţin, tati nu-ţi dă răspunsurile.
Mi le arată.
Cum ţi le arată, scumpo?
Nu ştiu. Lucrează cu mine,
iar eu văd cifrele în minte şi le scriu.
Şi nu vezi cifre când eşti cu mine?
Ba da, dar sunt şi litere printre ele, deci ştiu că nu sunt corecte.
Uite cum facem. Scrie-le şi arată-mi-le.
- Ai grijă de Marie. - Cum rămâne cu tema mea?
Am nevoie doar de o clipă, încearcă s-o faci singură.
S-o fac singură?
Biroul procurorului Devalos. - Sunt Allison.
Aş vrea să verific un număr de înmatriculare.
Poliţia se ocupă de lucrurile astea.
Dar am lucrat în poliţie. Dă-mi numărul şi văd ce pot să aflu.
Grozav. Mulţumesc. Numărul e 427-QUI.
- Ai spus QUI? Eşti sigură? - Ce vrei să spui?
Dacă nu mă înşel, prima literă se schinibă la început de serie.
Acum avem numere care încep cu "F".
Numărul pe care mi l-ai citit nu există încă.
Şi când va exista?
Probabil vom ajunge la "Q" peste vreo şapte, zece ani.
Mami!
Joe?
Mami!
Cred că îmi datorezi scuze.
- Nu poţi să dormi? - Nu.
Somnul e uşor. E un vis...
Chestiile care se întâmplă când eşti treaz te dau peste cap.
Nu ştiu ce să-ţi spun.
Cred că n-am făcut testul pentru că îmi era frică.
Mă temeam că sunt însărcinată şi că nu sunt.
În funcţie de moment, nu-mi plăcea niciuna dintre variante.
Îmi pare rău.
Şi mie.
Dar ştii ceva? Avem deja trei fete grozave.
Apropo, trebuie să-ţi spun ceva.
Minunata noastră fiică, Ariel,
care e frumoasă, inteligentă şi excepţională,
nu e excepţională în sensul pe care îl sperai.
Nu m-a moştenit pe mine, nu?
Te-a moştenit pe tine.
Am bănuit, când am ajuns la algebră avansată.
Dar nu voiam să ştiu sigur.
Se întâmplă.
- Întreabă-mă de cazul meu. - Cum merge cazul?
- Merge, merge... S-a dus. - Serios?
Pentru că nu s-a întâmplat, de fapt. Chiar e un bun samaritean.
Nu există studente moarte.
Toată povestea a existat doar...
- Bună. E în birou? - E în instanţă. Te aştepta?
Nu, am vrut să-i fac o surpriză. Trebuie să-mi pun cenuşă în cap.
Am văzut faxul de la şeful poliţiei. Am ceva pentru tine.
- Ne-ai rugat să căutăm o Sharona dispărută.
- O studentă roşcată. - Da.
O singură Sharona s-a născut pe o rază de 70 km în jurul oraşului.
Şi are doar 14 ani.
- Sharona? - Ne cunoaştem?
Nu dar trebuie să-ţi vorbesc. E în ordine, putem vorbi aici.
Trebuie să-ţi spun ceva. O să ţi se pară că e o nebunie.
O să crezi că sunt o bătrână nebună, care ţi-a spus o poveste aiurea.
Nu e nici o problemă, atâta vreme cât mă asculţi.
Peste şapte ani, un bărbat te va aborda pe stradă.
Vei fi studentă. Vei fi foarte frumoasă.
Vei avea manuale în braţe. Şi vei avea un şiret desfăcut.
Acest bărbat se va oferi să-ţi ţină cărţile până îţi legi şiretul.
O să ţi se pară drăguţ.
O să te gândeşti că e cam bătrân, dar inofensiv.
Dar nu e inofensiv. Te va viola şi te va ucide, dacă îl laşi.
Când se oferă să te ducă cu maşina, refuză-l şi pleacă.
Şi, dacă nu te lasă, luptă-te cu el,
ţipă, muşcă-l, loveşte-l...
Promite-mi că nu te urci cu el în maşină.
Promite-mi.
Ai venit să-mi vorbeşti de ceva ce crezi că se va întâmpla peste 7 ani?
Promite-mi că te vei lupta din răsputeri.
- Ai dreptate, e o nebunie. - Sharona, nu trebuie să mă crezi.
Trebuie doar să-ţi aminteşti. Îţi vei aminti, nu?
Sunt convinsă. Şi vei lupta...
Şi vei avea o viaţă frumoasă.
Ne întâlnim în biroul meu. Nu te uita la chestiile bune.
Judecătorul i-a dat sentinţa maximă hoţului,
datorită mărturiei prietenului nostru.
În ce stare e maşina ta?
Trebuie să discutăm. Mâine.
Trebuie să-ţi spun că mă dai pe spate.
După tot am făcut, de ce mi-ai face aşa ceva?
- Îmi pare rău. - Ar fi cazul.
Dar e adevărat. Sau va fi, în următorii şapte, zece ani.
E o nebunie. N-am făcut niciodată rău nimănui.
- Nici n-aş putea s-o fac. - Atunci n-o face.
Nu ştiu cine îţi frânge inima
sau te împinge dincolo de limita pe care cei ca tine o trec uşor...
- N-o să-mi frângă nimeni inima. - Recunoaşte. Te gândeşti la asta.
Te gândeşti cum o vei face, cum te vei simţi, cum vor mirosi...
Ştii cine eşti cu adevărat.
Eşti un golem. Eşti diavolul. Eşti un monstru.
Fă lumii un serviciu şi demonstrează-mi că mint.
- Spune-i dlui Devalos că am plecat. - Aşa voi face.
Te înşeli.
Să sperăm.