Am citit un articol extraordinar în New Yorker.
Un cercetător, un sociolog, i-a intervievat
pe toţi cei care au încercat să sară de pe podul Golden Gate.
Absolut toţi cei intervievaţi au spus că,
după ce străbătuseră în cădere două treimi din distanţă,
au înţeles că toate problemele insurmontabile puteau fi rezolvate.
Absolut toate problemele...
Mai puţin faptul că săriseră de pe podul Golden Gate.
Fata la care vă uitaţi a sărit de pe o stâncă.
În momentul de faţă, a străbătut două treimi din distanţă.
Joe, poţi să-mi dai o mână de ajutor?
Ajută-mă, te rog.
Mulţumesc mult.
Nu-mi place să-ţi fac asta, dar poţi să le duci tu pe fete?
Ce tot spui? N-am maşină azi. E la atelier, ai uitat?
Urma să mă duci la serviciu azi. - La dra... Dramatic.
- Duceţi-vă să vă luaţi ghiozdanele. Mami e în întârziere.
- Ia-o şi găseşte pantoful. - Vino, scumpo.
- De ce te grăbeşti aşa? - Am avut un vis aseară.
- Bineînţeles. - O fată s-a sinucis.
S-a aruncat de pe o stâncă, în deşert.
Nu cred că ştie cineva că e acolo. De-aia am visat-o.
Înţeleg. De fapt, nu înţeleg.
Vreau să anunţ autorităţile,
ca să înceapă să o caute şi să-i găsească trupul.
Să văd dacă am înţeles bine.
Forţa cosmică ştie că lucrezi la procuratură,
aşa că îţi trimite visul ăsta,
dar nu ştie că azi trebuie să-ţi duci soţul la lucru,
fiindcă are maşina în service.
- Nu e amuzant. - Nici nu voiam să fie.
- Ce cauţi? - Fetelor, mi-aţi văzut cheile?
Credeam că un medium e în stare să-şi găsească măcar...
Cheile?
Fetelor, mama are cheile!
Mersi că m-ai adus.
Dacă maşina nu e gata, pot să vin diseară cu altcineva.
- Nu e cazul. Vin eu să te iau. - Bună.
- Bună, Brett. - Împărţi maşina? Eşti democrat?
- Allison el e Brett. - Bună. Am auzit multe despre tine.
Liber!
Lucrăm la proiectul de care ţi-am vorbit.
- Chestia aia! - Da...
Îmi dau seama că aţi vorbit intens despre proiect.
Mă găseşti sus, în fortăreaţă.
- Mi-a făcut plăcere, Allison. - Şi mie, Brett.
- Pare un tip de treabă. - Chiar este.
- Ce e cu expresia asta? - N-am nici o expresie.
- Trebuie să plec. - Bine. Succes cu... chestia aia.
- Mulţumesc. - Face parte din serviciu.
N-am ştiut că e cineva aici.
E în ordine. Eram... Îmi pare rău, o să te las în pace. Am terminat.
- Aveţi o şedinţă de spiritism? - Invocam un demon.
Avem nevoie de doar câteva minute.
Jos pălăria în faţa Lui Dumnezeu. Mâncare, sex... Le-a găsit pe toate.
Să ştii că eu n-am găsit nici o idee.
Ajungem noi şi acolo. Lucrăm la asta de doar...
şapte luni. Proşti mai suntem!
Am rulat vreodată logaritmul de săptămâna trecută?
E ceva ce am spus eu?
Te simţi bine?
Acum da. Ajunge cu joaca. Ne întoarcem la treabă.
- Până aici... - E binişor, nu?
Nu facem o echipă rea.
Dacă am putea ajunge de aici dincoace, ar fi extraordinar.
Ni s-ar şi publica lucrarea. Am intra în eternitatea matematicii.
Părinţii ei sunt pe Coasta de Est. Cadavrul va fi identificat de iubit.
Ajunge.
Am venit cât de repede am putut.
Ce cauţi aici?
Eu am găsit cadavrul.
O să ies. Tu şi clientul tău aveţi de discutat.
Apreciez acest lucru. Dar nu e clientul meu. E fiul meu.
- A fost ciudat. M-am pocnit de el. - Şi nu te aşteptai?
Nu le spune clarvăzătorilor, dar habar n-aveam.
Şi chiar mi-a părut rău pentru el,
deşi a încercat atunci să mă distrugă în instanţă.
Karma se răzbună.
Karma a făcut o fată să se sinucidă, pentru ca fiul lui să sufere,
fiindcă el a vrut să mă distrugă? Nu prea cred.
Bine. E ultima mea teorie "cosmică". De acum înainte rămân la matematică.
Brett chiar te-a plăcut.
- Serios? - A simţit o legătură cu tine.
- S-ar putea să fie nevoie să-l omor. - Nu e amuzant.
Trebuie să-ţi spun ceva.
- Nu sunt sigur că vreau să ştiu. - Nu e vorba de tine.
- Nici de tine? - Nu.
E vorba de Brett.
Din clipa în care i-am atins mâna...
- Nu stă prea bine cu sănătatea. - Ce tot spui?
Inima lui nu e sănătoasă. O să cedeze în curând.
Adică tipul cu care lucrez zilnic, prietenul meu, va muri?
- Cred că da... - "Crezi"?
Nu mi s-a mai întâmplat niciodată cu un cunoscut.
M-am întrebat toată ziua dacă să-ţi spun sau nu.
Eu ce să fac cu această informaţie?
- Spune-i să se ducă la doctor. - Pentru ce? Vaccin antipremoniţii?
Nu ştiu ce să fac.
Dacă ai dreptate, orice aş spune, nu pot schimba nimic.
Dacă te înşeli, atunci o să-l sperii groaznic.
În plus, cum pot să-i explic de unde ştiu că va muri?
- Nu ştiu. Poate mă înşel. - Cerule! Poate ai dreptate!
- De ce eşti furios pe mine? - Pentru că...
Nu ştiu! Îmi plăcea când ştiam ce ştiu...
- Atunci puteam ignora ce spui. - Regret că ti-am complicat viata.
Aşteaptă o clipă. Vino înapoi.
- I-ai strâns mâna... - Şi am văzut totul.
Era într-o ambulanţă, îmbrăcat în tricoul de softball al companiei.
- Făcuse stop cardiac. - Ce tricou de softball?
Al firmei voastre. Aveţi o echipă de softball...
M-ai auzit vreodată vorbind de aşa ceva?
Nu ştiu, am presupus...
Dacă nu există echipă şi tricou,
ce spune asta despre restul poveştii tale?
Aleluia!
Pacientul trăieşte.
Noapte bună, scumpo.
- Urme de pneuri? - Cred că asta încerca să-mi arate.
A venit înapoi din hău şi m-a condus la cauciucul unei maşini.
Ce importanţă au pneurile, dacă a fost o sinucidere?
Nu ştiu. Ştiu doar ce am văzut.
Legistul spune că a murit între 12:00 şi 15:00.
Ultimul apel de pe mobil a fost către tine.
Da, am vorbit, pe la 12:30.
- Am vorbit vreo zece minute. - Era pe stâncă când te-a sunat?
Nu ştiu unde era. Nu mi-a spus.
Ai spus că ai fost acasă toată ziua.
- Poate cineva să confirme? - Am avut nişte prieteni la mine.
Ne-am uitat la meci. Pot să vă spun numele lor.
Şi probabil că aşa se va termina.
Vrem doar să aflăm ce s-a întâmplat, de fapt, înţelegi?
Şi eu. Mi-e greu să-mi imaginez că Isabel s-a sinucis.
Ea nu era aşa.
- Ce-i asta? - Urmele de pneuri găsite acolo.
Ca să te eliminăm complet ca suspect, am vrea să-ţi analizăm pneurile.
Comparăm urmele, luăm mostre de sol...
- În nici un caz! - Încă credeţi că eu sunt vinovatul?
După ce aflăm că n-ai fost acolo, putem încerca să aflăm cine a fost.
Nu vă permit să examinaţi maşina fiului meu fără mandat.
- N-aveţi decât. - Cum am spus, veniţi cu mandat.
Nici un judecător nu vi-l va da. N-aveţi motive să-mi bănuiţi fiul
că are legătură cu moartea acestei tinere labile.
Nu facem asta! Nu aici, nu azi! Nu vorbim aşa despre ea!
Ştiu că vorbeşte avocatul din tine, dar nu!
Am iubit-o. Şi nu e...
Nu e...
Nu era labilă.
- Îmi cer scuze. Dar, ca avocat... - Nu eşti doar avocatul meu.
Şi nu am nimic de ascuns.
Te-ai întors atât de repede de la masă?
Judecând după expresia ta, n-a fost o masă prea bună.
- Ce faci? - Pun bazele unei celule teroriste.
Ce ţi se pare că fac? Organizez o echipă de softball.
Care-i treaba? O să mă inviţi în oraş?
Nu cred că va merge. Sânii sunt o condiţie sine qua non.
Dacă n-ai sâni, nici nu stau de vorbă.
Trebuie să-ţi spun ceva, Brett.
E un lucru pe care nu l-am spus nimănui.
E vorba de mine şi de cum sunt eu.
Glumeam în legătură cu sânii. Dacă îi ai, ţine-i pentru tine.
Am capacitatea de a vedea viitorul.
Nu ştie nimeni, n-am spus nimănui.
Începi să mă sperii.
Am avut o viziune. Un vis...
Erai în tricoul ăsta şi erai pe moarte.
Făceai un infarct şi mureai.
Erai mort.
Vreau să faci ceva pentru mine. Vreau să mergi la doctor.
- Te duc eu. Şi plătesc. - Glumeşti nu?
- Te duc chiar acum. - Ia mâna de pe mine!
Ce strică? Poţi să te duci prea mult la doctor?
- Lasă-mă să te duc... - Nu! Şi nu te uita aşa la mine!
Nu mă înţelege greşit, dar cred că tu ar trebui să te duci la doctor.
- Te rog. - Nu!
Văd că eşti serios şi îmi place chestia asta.
Dar mă duc acasă, nu în altă parte.
- Va veni imediat. Te simţi bine? - Ca să fiu sinceră, sunt derutată.
- Bun-venit în club. - Ştiu că n-a împins-o de pe stâncă.
Îmi pare rău, am avut oaspeţi. Greg plănuieşte înmormântarea.
Îmi cer scuze că te deranjez iar, dar a apărut o problemă.
Am testat maşina şi pneurile se potrivesc cu urmele găsite acolo.
Nu e posibil.
Urmele de sol din maşină se potrivesc cu mostrele luate de la faţa locului.
- Testele sunt greşite. Repetaţi-le. - Ştii că...
Pentru fiecare criminalist amărât de-al tău,
eu o să aduc trei experţi bine plătiţi.
Chiar vrei să instrumentezi cazul ăsta?
- Înţelegi implicaţiile? - Nu ai permisiunea să i te adresezi.
E matur, n-am nevoie de permisiune. Greg...
Dar am fost acasă. Isabel m-a sunat acasă.
Ştiţi asta. Aţi văzut desfăşurătorul.
A vorbit cu cineva nu neapărat cu tine.
Eram cu prietenii mei. Vă pot da numele.
Vom discuta cu toţi. Dar maşina ta a fost acolo, asta e limpede.
Dacă nu poţi demonstra că maşina nu se afla în posesia ta...
Ai împrumutat-o cuiva? Poate ţi-a fost furată?
Am terminat.
- Haide, Greg. - Nu aveţi nimic de adăugat?
Nu m-ai auzit? Interviul s-a terminat.
Fiul meu a suportat toate întrebările pe care le vom accepta.
Dacă îl consideri suspect, presupun că ai mandat de arestare.
Dacă nu, plecăm. Greg...
Nu pe fiul tău îl întrebam, ci pe tine. Ştii cine era în maşină.
Greg, tu n-ai fost în maşină, nu-i aşa?
A spus că i-a murit bateria.
Mi-ai spus că te duci la birou.
- File... - Tată, ce se întâmplă?
Dacă mă lăsaţi un pic cu fiul meu, sunt pregătit să dau o declaraţie.
O să vă spun tot ce ştiu despre moartea lui Isabel Galvan.
Am cunoscut-o într-o noapte, la un bar de lângă cabinetul meu.
Mă opresc uneori acolo.
Ea m-a abordat. I-am făcut cinste, am început să vorbim...
Habar n-aveam că avea o relaţie cu fiul meu.
Am făcut sex pe bancheta din spate a maşinii mele.
După o săptămână, m-a sunat şi mi-a spus
că a ştiut de la bun început cine sunt, că mă vizase...
... şi înregistrase tot.
A ameninţat că dacă nu-i dau 15 000$, îi pune caseta lui Greg.
Când ţi-a cerut banii?
Joi seara.
Mi-a dat o zi ca să strâng banii.
Ideea e că fiul meu nu are nici o vină.
Nu ştia ce punea la cale femeia asta. Şi nu ştia de aventura mea cu ea.
- Şi sâmbătă? - Am convenit să ne întâlnim.
Voiam doar să dispară din viaţa mea şi din viaţa fiului meu.
Dar, când am încercat să-i dau banii, a refuzat să-mi dea caseta.
Brusc, nu mai voia banii.
- A zis că îi va spune lui Greg. - Voia să-ţi ceară mai mulţi bani.
I-am spus că mai mult nu-i dau. Ne-am certat...
Şi m-a atacat.
Am îndemnat-o să ia banii, dar a refuzat.
Când am văzut că n-ajungem nicăieri, am plecat.
Şi jur că trăia încă.
- N-o să crezi ce s-a întâmplat ieri. - Nu vreau să aud.
I-am spus unui doctor în matematică, cu care lucrez de-o veşnicie,
unui om pe care l-am respectat
şi care cred că mă respecta şi el, până ieri,
că eu, Joseph Dubois, pot să văd viitorul.
Şi că zilele lui sunt numărate.
- I-ai sugerat să vadă un doctor? - Da. Mi-a recomandat acelaşi lucru.
Înainte să fugă din cameră, cu o expresie de teroare pe chip.
Înţeleg.
Puneţi-vă iniţialele aici, aici şi aici.
- Scuzele de întârziere. - Scuze că te-am chemat.
Am un proces în 20 de minute.
Vreau şi eu scuze. Eu mă predau.
E doar o formalitate. Ştim amândoi că eşti nevinovat.
Dar apreciem cooperarea ta.
Am luat notă, Greg, semnează aici.
Acum ai împuternicire, Greg.
Contez pe tine să te ocupi de toate până se rezolvă asta.
- Dar nu ştiu nimic despre astea. - E vorba de bani. O să te descurci.
În plus, e ceva temporar. Nu au probe.
Asta va hotărî judecătorul.
Judecătorul va vedea un om care a făcut o greşeală groaznică
şi care a fost şantajat.
Şantajat de o femeie labilă.
Care a luat antidepresive încă din copilărie.
Care avea tendinţe sinucigaşe
şi suna tot timpul la liniile pentru sinucigaşi.
E adevărat?
Poate că e adevărat.
Dar nu e fata pe care o cunosc şi pe care am iubit-o.
- Crezi că a sărit? - Habar n-am.
Singurul lucru de care sunt sigur e că tata n-a împins-o.
Poliţiştii aşteaptă afară.
Îmi cer scuze că am întârziat. Soţia mea a avut o urgentă şi...
Kreskin.
Am ajuns la serviciu şi nu erai acolo.
Mi s-a spus că eşti aici.
Aseară, la opt, făceam curăţenie la mine acasă
şi am avut un moment de claritate.
M-am repezit la laborator, lucram...
... şi am simţit o durere ascuţită în piept.
M-am gândit la ce mi-ai spus,
aşa că am sunat la 911.
Mi s-a spus că am făcut infarct în ambulanţă.
Bypass cvadruplu.
I-a intervievat pe toţi cei care au încercat să sară de pe Golden Gate.
Absolut toţi cei intervievaţi au spus că,
după ce străbătuseră în cădere două treimi din distanţă,
au înţeles că toate problemele insurmontabile puteau fi rezolvate.
Absolut toate problemele...
Mai puţin faptul că sărise de pe podul Golden Gate.
Urmează o discuţie cu directorul liniei pentru sinucigaşi.
- Vă pot ajuta? - Da. Lucrez la procuratură.
Anchetăm moartea lui Isabel Galvan. Spuneţi-mi, a sunat vreodată aici?
Toate apelurile sunt confidenţiale. Nu vă pot ajuta.
- Sandra, linia doi. - Scuzaţi-mă.
"Nu e fata pe care o cunosc şi pe care am iubit-o."
- Un vis urât? - Nu, nici un vis.
Doar senzaţia sâcâitoare că e ceva în neregulă.
- De ce zâmbeşti? - Toată povestea cu Brett.
Mă gândeam cât de amuzant e.
Mă agitam pentru că i-am dat o condamnare la moarte,
dar probabil că i-am salvat viaţa.
Îmi pare rău că m-am purtat ca un dobitoc ieri.
Ce nu e în ordine? Ce te ţine trează?
Faptul că i-ai găsit fotografia la linia pentru sinucigaşi?
Watt a spus că Isabel suna mereu la liniile astea.
- Trebuie să existe o legătură. - Totul a început cu visul tău, nu?
- Să începem de acolo. - Tocmai asta e.
În vis, a sărit.
Nu a existat nici o mână criminală. S-a sinucis.
O fată se duce pe marginea unei prăpăstii şi se aruncă în gol.
Ai dreptate. Nu prea e nimic de interpretat.
Da...
Da, ştiu.
O văd...
E supărată.
Stai un pic.
- De ce îi căutăm telefonul mobil? - Pentru că mi-l tot arată.
- Cel puţin, aşa cred. - E aici! L-am găsit!
Şi eu! Şi eu l-am găsit!
Domnilor...
Ai spus că n-am nevoie de avocat. Ai spus că ai veşti bune.
Cred că da... Într-un fel.
Azi am recuperat mobilul lui Isabel,
împreună cu un reportofon.
Lasă-mă în pace! Fir-ar! Mi-a dat sângele!
- Ăsta eşti tu. - Pleacă! Nu iau banii.
- Îi spun tot. - Asta e Isabel.
Te pui cu cine nu trebuie! Te voi îngropa!
Sunt vorbe aruncate la mânie. N-aveam intenţia să...
Şi aici pleci.
- Isabel formează un număr. - Când ai plecat, ea trăia.
Am informat instanţa că retragem toate acuzaţiile.
Cerule!
Mulţumesc! E superb!
Reportofonul folosit pentru şantaj demonstrează că n-am ucis-o.
Răspunde odată!
- Te suna pe tine. Îţi aminteşti? - Putem opri caseta?
Sigur.
- Ia loc. N-am terminat. - Dar ce-a mai rămas de spus?
- Adevărul. - Nu înţeleg...
Ştiai că fiul tău se oferă voluntar la o linie pentru sinucigaşi?
- Greg are un spirit generos. - Greg avea un plan.
Pentru asta, avea nevoie de o femeie
pe care s-o poată controla şi manipula.
S-a oferit voluntar, a început să discute cu cei disperaţi.
În cele din urmă, a apărut şi cineva care se înscria în tiparul lui.
Isabel.
Greg i-a salvat viaţa atunci. I-a zis că îi place vocea ei.
Şi că vrea s-o cunoască.
Am putea să ne întâlnim.
Ea a fost de acord. Greg a făcut-o să se simtă deosebită.
Pentru prima oară în viaţă, se simţea iubită.
După câteva luni, el a devenit universul ei.
Apoi i-a spus să-i seducă tatăl.
Să înregistreze totul şi să-l şantajeze. Ea a făcut-o.
Ai aranjat totul pentru ziua aceea. Ţi-ai invitat prietenii la tine.
Te-ai asigurat că tatăl tău va trebui să împrumute maşina ta.
Aşa cum i-ai spus Isabel a refuzat banii şi a declanşat o ceartă.
Apoi, ca o fată cuminte, te-a sunat, să-ţi povestească.
Greg, eu sunt. Tatăl tău tocmai a plecat.
Da, a căzut în plasă. Am înregistrat tot.
Era furios. Credeam că o să mă omoare.
Şi atunci te-ai întors împotriva ei. I-ai spus că e o târfă.
Ce tot spui? Mi-ai spus că ai nevoie să...
I-ai spus că fusese un test, să vezi dacă te iubeşte, şi că l-a picat.
Încetează! Ce tot spui?
Ştiai exact ce să spui.
I-ai spus că îţi doreşti să n-o fi cunoscut niciodată.
Şi că îţi doreşti s-o vezi moartă.
Te iubesc!
Ştiai că poţi s-o convingi să sară. Şi ai avut dreptate.
I-ai înscenat totul tatălui tău,
ca să fie obligat să-ţi dea procura şi să pui mâna pe banii lui.
- Îmi pare rău, Larry. - Tată...
Mint.
A fost ideea ei. Mi-a spus că putem fi împreună şi am crezut-o.
Tinere, am un mandat de arestare pe numele tău.
Vă va fi greu să demonstraţi ceva din toate astea.
Oricum, n-am omorât-o eu.
Cea mai gravă acuzaţie ar fi complicitate la şantaj.
Poate ai dreptate. Dar o să-ţi transform viaţa într-un iad.
O să te ţin numai prin tribunale.
Când voi termina, îţi vei dori să te arunci şi tu de pe o stâncă.
Bună.
- Fetele dorm. - Dacă n-ar dormi, ar cădea capete.
Eşti bine?
Un cheag cât o firimitură...
... i-a ajuns în inimă.
Mai târziu mi-am dat seama că ştiai, azi-dimineaţă.
N-ai spus nimic, deşi eu ziceam cât de bine s-au rezolvat lucrurile.
Nu ştiam unde, nu ştiam când se va întâmpla...
N-am vrut să ţi-o fac de două ori.
Asta e tot.
Dacă am putea ajunge de aici, aici, ar fi extraordinar.
Măi să fie!
Crezi că vă vor publica lucrarea?
Sper. Poate va obţine un strop de eternitate, până la urmă.
"Abordări polinomiale ale izomorfismului linear"