A fost odată ca niciodată o fată pe nume Sara,
care locuia într-un castel pe un tărâm îndepărtat.
În fiecare dimineaţă, Sara se trezea şi se apuca de curăţenie şi de gătit.
În fiecare seară, stătea la fereastră,
visând în secret să se întoarcă acasă.
Casa ei se afla într-un colţ îndepărtat al regatului,
unde zburau dragoni prietenoşi, iar curcubeul apărea.
Dar în inima ei Sara ştia că nu-şi va mai revedea căsuţa.
Căpcăunul care o ţinea captivă,
pentru care făcea curat şi de mâncare,
jurase că, dacă va încerca vreodată să scape,
el însuşi va veni după ea.
Şi a jurat că, oricât de repede ar fugi şi oricât de bine s-ar ascunde,
el tot o va găsi... şi o va ucide.
Mamă!
Era un dragon... - Ce planuri ai?
- Mă asculţi, mamă? - O clipă.
- Le duc pe fete la şcoală... - Ajungi pe la curăţătorie?
- Să duc sau să iau ceva? - Să iei. Nu mai am cămăşi curate.
- Ce e? - Îţi povestesc.
- Ştiu, visul tău. Te ascult. - Ba nu mă asculţi.
- Sau mă duc eu? - Mă duc eu.
- Nu mai am nici o cămaşă curată.
- Am înţeles. - Mulţumesc.
Dacă eşti îngrijorat, poate ar trebui să te ocupi tu.
- Nu e corect. Eu am avut-o prima. - Ba nu. Eu.
Altfel tu n-ai fi aici.
M-aş duce eu, dar curăţătoria e în drumul tău.
De aceea mă gândeam să-mi schimb locul de muncă.
Mă duc eu.
Până aici! Îmi dau demisia din familia asta.
Şi eu am avut un vis, despre animale care mâncau oameni,
de distracţie.
Nu e nevoie să-ţi dai demisia. Te ascult.
- Pare să fi fost un vis groaznic. - Nu mă asculţi deloc!
Ba te ascult şi pe tine şi pe toţi ceilalţi.
Dar nu vom pleca la timp.
Dacă nu plecăm la timp, vei pierde excursia la muzeul amerindienilor.
- Foarte bine. - Să-ţi semnez permisiunea.
Nu-mi pasă! Nu-mi pasă de nimic!
Mie îmi pasă, mamă.
E un vis! Asta e viaţa reală! Să mergem!
Nici Ripley n-ar crede aşa ceva.
- Toată lumea la ţărm! - Te iubesc, mamă.
Şi eu, scumpo.
- De ce nu mă crezi? - Dar te cred. Ai avut un vis.
Dar acum eşti trează. Nu e nici un castel, nici un căpcăun.
- Deci nu înseamnă nimic. - N-am de unde să ştiu.
În multe cazuri, visurile nu au nici o semnificaţie.
Uneori, anumiţi oameni au un vis
şi văd şi în viaţa reală lucruri care le amintesc de vis.
- Ţie ţi s-a întâmplat? - Da.
Din când în când visez ceva care mă pune pe gânduri.
Şi fie îmi dau seama că nu e nimic, fie încep să văd lucruri
care îmi spun că e un vis pe care n-ar trebui să-l ignor.
- Serios? - Da. Dar se întâmplă foarte rar.
Acum du-te!
- Te iubesc, mamă. - Te iubesc, pisicuţo.
Pa, scumpo.
Suntem la doar câteva străzi distanţă de muzeul de istorie amerindiană.
Să trecem în revistă regulile.
Cel mai important lucru e să rămâneţi împreună.
A fost odată ca niciodată o fată pe nume Sara,
care locuia într-un castel pe un tărâm îndepărtat.
Să mergem! Repede şi în linişte Urmaţi-mă.
Luaţi-vă lucrurile din autobuz.
Scumpo, o să ai nevoie de haină, e încă răcoare. Să mergem!
Fir-ar să fie!
- Scuze că am întârziat. - Te-au sunat pe mobil?
- Eram în parcare şi... - Sună la şcoală.
E un vis pe care n-ar trebui să-l ignor. Un vis important.
Ai grijă pe unde mergi!
Dar în inima ei Sara ştia că nu-şi va mai revedea căsuţa.
Cum de stai pe proprietatea mea şi te holbezi la casa mea?
- Asta e casa ta? - Cum de nu eşti la şcoală?
- Dar tu? - Fac şcoala acasă.
Mama a aranjat asta acum doi ani.
Nu-mi place asta. Scuza ta care e?
Deci? De ce nu eşti la şcoală?
- Caut pe cineva... O fată... - Ce fată?
Sara... Cred că o cheamă Sara...
Aşa o cheamă pe sora mea.
Aceasta e cea mai recentă fotografie. Mai am una...
Eşti teafără? Te-a rănit cineva?
Te-a atins cineva? Eşti bine?
Nu m-a atins nimeni, nu m-a rănit nimeni.
Unde ai fost? Să nu mai faci aşa ceva!
Ai idee cât de îngrijoraţi am fost şi eu, şi tati, şi dna Lockhart...
Îmi pare rău...
- Nu înţeleg. - Ai zis că, dacă văd în realitate...
Dacă văd lucruri din vis, să nu-l ignor. Ăsta e dragonul.
L-am văzut din autobuz şi am ştiut că trebuie să mă întorc.
Am înţeles.
Dar poate visul tău are altă cauză.
Poate ai mai trecut pe lângă panoul ăsta.
Poate ţi-a rămas în subconştient şi de-asta l-ai visat.
- Şi atunci cum rămâne cu casa? - Ce casă?
- Locuieşte aici. A locuit aici. Sunt derutată.
Parcă ai spus că tu erai fata din vis.
Eram... şi nu eram.
Numele meu era Sara.
Şi îmi spui că adevărata Sara locuieşte aici.
- Aşa mi-a spus fratele ei. - Ce altceva ţi-a mai spus?
Că Sara a murit acum doi ani şi că e o răutate să-l întreb de ea.
De ce visez o fată moartă pe care nici măcar n-o cunosc?
Sunt pedepsită pentru tot restul vieţii?
Nu ştiu. Înţelegi cât de periculos e să-ţi păcăleşti învăţătoarea şi...
- Da. - Bine.
Poate reducem sentinţa cu câţiva ani.
Mai întâi trebuie să vorbesc cu tatăl tău.
Nu vreau să adorm. Mi-e teamă de ce aş putea visa.
Eşti în patul mamei.
În patul mamei nu ţi se poate întâmpla nimic rău.
- Musafirul e aici. - Restul familiei doarme?
Marie e în pătuţul ei, iar Bridgette doarme tun.
- Nu mă părăseşti, nu? - Doar pentru scurtă vreme.
Apoi vin în pat, lângă tine, şi o să avem vise frumoase, împreună.
- Te iubesc! - Şi eu te iubesc.
Nu fac vizite la domiciliu.
Mulţumesc mult că ai venit.
Ţi-am simţit panica din voce.
Apropo, am invitat un prieten să ni se alăture.
Am o casetă video. Ai nişte floricele?
Îmi amintesc secvenţa asta. Am văzut-o la ştiri.
Am verificat toate cazurile cu o Sara între 8 şi 12 ani,
dispărută sau ucisă în ultimii 5 ani.
După ce elimini alarmele false,
rămâi cu un singur caz. Sara Crewson.
Un caz investigat şi de det. Scanlon.
Acum doi ani, Sara Crewson ieşise la colindat, de Halloween.
Un bărbat pe nume Daryl Yellen, pedofil cu cazier, a răpit-o.
Camerele de supraveghere au înregistrat totul.
Poliţiştii l-au prins.
A mărturisit că a răpit-o şi ucis-o pe Sara, împreună cu alte două fete.
În schimbul mărturiei şi pentru că ne-a zis unde sunt cadavrele,
nu am cerut condamnarea la moarte.
Yellen execută o condamnare pe viaţă.
Eu am făcut înţelegerea.
De ce te fascinează tinerele cu numele de Sara?
Am avut un vis. Nu ştiu ce înseamnă, dacă înseamnă ceva...
- Visul tău? - N-am ştiut ce altceva să spun.
Nu te-a întrebat nimeni. Urăsc asta.
Când fiica mea are un coşmar, nu pot s-o îmbrăţişez.
Trebuie să mă aştept la o vizită din partea poliţiei.
Trebuia să văd dacă e ceva la mijloc. Ea aşa crede.
Copiii îl visează pe Bau-Bau.
În toată lumea părinţii îi liniştesc dimineaţa.
Copiii noştri nu sunt ca alţii. Şi ştiu că şi asta urăşti.
O aşteaptă destul întuneric şi moarte.
Are 10 ani!
E o singură noapte. Un singur vis.
S-ar putea să-i treacă.
N-o s-o implic în chestia asta.
Toată lumea va şti că e visul meu.
Dacă trebuie să implicăm poliţia şi procuratura,
vor crede că eu am visat tot.
Bine?
- Eşti în America. - în America?
Aveţi câmpuri de cereale frumoase.
- Pot sta aici o vreme? - Sigur.
Poţi să stai cu noi cât vrei.
Grozav! Uite-l pe năzdrăvanul ăla.
Poate să danseze şi stând jos.
- Te duci undeva? - Da, ne ducem la pescuit.
- Aveţi un cârlig şi pentru mine? - Sigur. Vino!
E miez de noapte. Vrei să trezeşti pe toată lumea?
Uite-l pe năzdrăvanul ăla.
Dacă aş avea atâta mâncare în casă,
n-aş face decât să mănânc şi să mă uit la televizor toată ziua.
Vreau să-ţi văd camera. Şi hainele.
Nu poţi intra acolo! Acolo doarme sora mea!
Vreau asta şi asta şi asta..
Sunt ale mele. Nu mi le poţi lua. Ce-ţi dă dreptul?
Ce-mi dă dreptul?
Am venit la tine. Ţi-am cerut ajutorul.
Şi tu n-ai făcut nimic. Asta îmi dă dreptul.
Eşti teafără, scumpo? Ai mai avut un coşmar?
Nu ştiu. E supărată, mami. E supărată că n-am ajutat-o.
Dar nu e supărată pe tine. Cum ar putea să fie?
De unde ştii?
E vorba de visul pe care îl ai.
E doar Sara care îşi aminteşte ceva de când trăia încă.
Şi încearcă să-ţi povestească, dar o face încifrat.
- Ce vrei să spui? - Dragonul era panoul ăla publicitar.
Şi castelul e probabil o casă.
Iar monstrul era acest om rău.
El a răpit-o pe Sara de lângă familia ei.
E în ordine, scumpo. E la închisoare.
Nu mai poate face rău şi altcuiva.
Cum adică?
E aşa cum ţi-a spus fratele ei.
Sara a murit.
Acolo unde e, nu mai poate s-o rănească nimeni.
- Nu cred că e corect, mami. - Cum adică? De ce?
Nu cred că Sara e moartă.
Cred că trăieşte şi vrea s-o ajut.
- N-aveţi nici o îndoială că el e? - A mărturisit.
- Ce vis ai avut? - Nimic...
Sara ar putea avea nevoie de noi.
Daryl Yellen ne-a spus unde să găsim cadavrele
Bine, l-aţi dus acolo. Aţi găsit-o, aţi...
Aţi găsit-o, nu? Hainele sau oasele? Ceva, orice?
Am găsit rămăşiţele primelor două victime,
Mindy Atwater şi Elizabeth Kale...
... dar nu am găsit rămăşiţele Sarei.
- Am presupus că un animal... - E posibil să fie încă în viaţă?
Stai să ne gândim o clipă.
De ce ar fi recunoscut o crimă pe care nu a comis-o?
Poate ar trebui să-l întrebăm.
Sunt Allison Dubois, lucrez la procuratură.
Vreau să te întreb câte ceva despre Sara Crewson.
- Ţi-o aminteşti? - Desigur.
Povesteşte-mi. Ai răpit-o de Halloween
Cât ai ţinut-o, înainte s-o ucizi?
Am ucis-o a doua zi.
Au dat la ştiri caseta cu mine, în parcare.
Ştiam că e o chestiune de timp,
aşa că am dus-o în deşert.
- Şi? - Am ucis-o.
Asta e tot? Am terminat?
Mai e ceva?
E suficient, mulţumesc.
Într-o noapte, Sara a încercat să fugă.
Şi, chiar când a crezut că e în siguranţă, l-a văzut şi pe el.
Nu cred că s-a întâmplat aşa cum a spus.
- De ce a mărturisit? - A făcut-o şi voia să trăiască.
A făcut o înţelegere,
ca să obţină închisoare pe viaţă, în loc de o condamnare la moarte.
Mă chinui să înţeleg care e poziţia ta.
A mărturisit o faptă pe care nu a comis-o?
Am discutat cu el ieri, l-am privit în ochi.
- Sara Crewson e încă în viaţă. - A fost răpită acum doi ani.
A dat-o cuiva.
- E în viaţă. - Ţi-a zis el?
Mi-a spus ce ţi-a spus şi ţie. Mi-a spus că a ucis-o.
Noi doi avem un trecut. Dacă spui că trăieşte,
sunt tentat să te cred. Unde e? Mergem s-o luăm.
- Nu ştiu. - Atunci ce vrei să fac?
Presupunând că e adevărat, fata poate fi oriunde.
Daryl Yellen e deja închis pe viaţă.
Cum vrei să-l determin să ne spună unde e? Presupunând că ştie.
Sincer, teoria ta nu are logică.
Să zicem că Sara e în viaţă şi că i-a dat-o cuiva.
De ce nu ne-a spus? Încerca să obţină o înţelegere.
Putea avea o sentinţă mai scurtă.
Pentru a obţine posibilitatea eliberării peste 50 de ani.
- Sau... - Sau?
Sau persoana căreia i-a dat-o e mai importantă
decât posibilitatea vagă a eliberării condiţionate.
Dacă îl găsim pe acest om important, o găsim şi pe Sara.
Scuză-mă.
Alo? Da, sunt mama ei. Vin imediat.
Trebuie să plec.
- Îmi pare rău. - N-ai de ce, dacă n-ai făcut nimic.
Vrei să-mi spui ce s-a întâmplat?
Eram la bibliotecă şi am adormit.
Am avut un alt vis şi m-am trezit ţipând.
De ce m-a ales Sara pe mine? De ce vorbeşte cu mine?
Poate pentru că ştia că vei asculta.
Ce faci, scumpo? Trebuia să fii în pat de o oră.
Ştiu. Mă tot gândesc că răspunsul e pe aici, pe undeva.
E mai greu să rezolvi infracţiuni când nu visezi tu.
- De ce e toată lumea trează? - Ai avut iar un coşmar?
Mă bucur că nu mai ai visele alea.
Nu le mai am pentru că încerc să rămân trează.
Dar de-aia adormi la şcoală.
De ce ai o fotografie cu căpcăunul?
Despre ce vorbeşti? Bărbatul ăsta e căpcăunul?
Sara, e miercuri.
Haide, trebuie să plec.
Nu pot să stau aici? Nu plec nicăieri, promit.
Ştii regulile lui Daryl. Nu pot pleca până nu intri în debara.
Pot să iau castelul cu mine? Pot să mă joc cu castelul?
Sara, încetează! Nu! E întuneric în debara. Ştii asta.
Şi nu! E castelul meu!
Vrei dulciuri? Îţi aduc dulciuri.
Mulţumesc.
Henry e fratele mai mare al lui Daryl. La 18 luni, a făcut febră.
I-a afectat creierul şi e retardat.
Nu are cazier şi nu există probe că ar fi pedofil.
Şi cicatricea?
Tatăl l-a atacat pe Daryl cu un cuţit.
Henry a vrut să-şi apere fratele.
Tatăl a ajuns la închisoare, unde a murit.
Daryl are grijă de Henry de la moartea mamei lor, în '98.
Crezi că Daryl i-a dat-o pe Sara fratelui lui?
Tu ai zis că cel căruia i-a dat-o e mai important decât orice.
Henry e fratele lui şi i-a salvat viaţa.
Când şi-a dat seama că va fi închis,
poate a aranjat să aibă altcineva grijă de Henry.
- De ce nu-l căutăm? - Nu ştim unde să-l găsim.
Henry e unicul beneficiar al mamei. Trăieşte din asigurarea ei.
N-are cărţi de credit.
N-are nici o proprietate, nu plăteşte impozite.
Singura persoană care l-a văzut eşti tu, în vis.
Poţi să ne spui de unde să începem căutările?
- De fapt, nu e visul meu. - Poftim?
- E visul altcuiva. - Cum?
Oricine ar fi acest "altcineva", să-l aducem aici.
Nu, nu cred că pot face asta.
Trebuie să mă mai gândesc.
Gas-and-Go. Da, accept. E apelul tău.
- Daryl? - Bună.
- N-ai sunat săptămâna trecută. - N-am avut dreptul.
Am aşteptat două ore. Am mâncat patru Slim-Jim.
Şi am câştigat cinci dolari la lozuri.
Îţi aminteşti cadoul pe care ţi l-am dat?
Da, îmi place la nebunie.
Trebuie să te descotoroseşti de el.
Nu, Daryl...
Ce ţi-am spus când ţi l-am dat?
Că s-ar putea să fie nevoie să-l arunci.
Mi-ai promis că vei face ce spun. Credeam că te ţii de promisiuni.
Mă ţin de promisiuni, dar... De ce?
Oamenii au început să pună întrebări.
- Vor veni să-l caute. - Nu pot veni să-mi ia cadoul.
Ba sigur că da. Îţi vor lua cadoul şi apoi te vor închide.
Şi nu vrem aşa ceva. Aşa că trebuie să scapi de el.
- Voi fi din nou singur. - Nu ştiu ce să-ţi spun.
Vrei la închisoare?
Vei avea companie mai mult decât vrei.
Trebuie s-o fac azi? I-am promis deja dulciuri.
Nu, nu trebuie să fie azi. Fă-o mâine. Dar trebuie s-o faci.
Bine, o s-o fac mâine. O să mă ţin de promisiune.
Deci e o pădure. Asta înseamnă zonă rurală.
- Şi e un castel? - Un castel de jucărie.
E un vis, deci...
Nu ştiu câte castele de jucărie sunt în zona rurală.
Poate e un parc de distracţii.
O să verificăm. Ştim cine e căpcăunul.
Casa cu alb şi albastru e casa unde a locuit Sara.
- Mai e şi altceva? - Nu cred.
Credeţi că lucrurile astea vă vor ajuta s-o salvaţi?
Aşa sperăm. Acum am teme de făcut.
Mi-a făcut plăcere să te cunosc, Ariel.
Nu-i nevoie să mă conduci. Ne vedem mâine.
- Noapte bună, mami. - Noapte bună, scumpo.
Tati e bine? De ce stă singur afară?
E dezamăgit. I-am făcut o promisiune şi n-am putut s-o respect.
- Dar te va ierta până la urmă, nu? - Întotdeauna mă iartă.
Ce ai făcut în seara asta...
Sunt mândră de tine că încerci s-o ajuţi.
Dar vreau să ştii că visele deosebite
şi a şti ce gândesc oamenii...
Uneori, când oamenii devin adulţi, chestia asta dispare.
- Te iubesc. Noapte bună, mamă. - Şi eu te iubesc.
Tocmai a plecat.
A fost minunată. Cred că totul va fi în ordine.
Toate astea ar putea dispărea.
Visele, precogniţia... Ce puteam face?
- Poate fi în joc viaţa unei fetiţe. - Ştiu, ai dreptate.
Ştiu că n-aveai de ales.
Dar acum două zile nu ştia că monştrii există în realitate.
Bărbaţi în toată firea care răpesc fetiţe şi le ucid sau le păstrează.
Şi acum ştie.
Şi urăsc asta.
Vin şi eu imediat.
În fiecare dimineaţă, Sara se trezea şi se apuca de curăţenie şi de gătit.
În fiecare seară stătea la fereastră
şi visa în secret să găsească o armă
şi să-i zboare creierii celui care o ţinea captivă.
De ce Springville?
Fiica ta a vorbit de pădure.
Am verificat telefoanele date de Daryl.
În fiecare săptămână, Daryl sună la acest număr din Springville.
Nu e numărul unui castel, nu?
N-avem noi norocul ăla.
Bună dimineaţa. Sunt det. Scanlon, de la poliţia din Phoenix.
- Vă putem pune câteva întrebări? - Bine.
Sunteţi aici miercurea, între orele 15:00 şi 16:00?
Anchetăm o serie de apeluri efectuate cu regularitate
de la penitenciarul din Springville. Apelurile sunt pentru dv.?
Domnule?
Apelurile sunt primite aici.
Henry vine şi aşteaptă să-l sune fratele lui.
El plăteşte cu bani gheaţă la sfârşitul lunii.
- Henry Yellen? - Nu ştiu cum îl cheamă. Are o...
E omul nostru.
A venit vreodată însoţit de cineva? O fetiţă?
N-am văzut nici o fetiţă.
- Nu ştiţi cumva unde locuieşte? - Nu, îmi pare rău.
Nu i-aţi livrat niciodată alimente acasă?
Nu.
Şi dacă obţin un mandat şi verific registrele?
Ce repede îţi trezeşte amintirile un mandat.
- Ce e? - Strada Castelului.
Vine cineva.
- Nu e un castel. - E singura casă de pe stradă.
Nu-i lăsa să te vadă. Dă-te la o parte.
Vor să-mi ia cadoul.
- Treci în debara. - Nu!
Nu vreau să-mi pierd cadoul. Intră în debara.
Te rog, nu mă obliga.
Sunt de la poliţia din Phoenix.
Dacă sunteţi acasă, vă rog să deschideţi uşa.
Bună dimineaţa. Cobor imediat.
Haide! Grăbeşte-te! Intră în debara!
N-avem toată ziua la dispoziţie!
Sara, taci! Te vor auzi.
Lasă-mă să ies. Nu spun nimic.
- Dar lasă-mă să ies! - Dle Yellen!
- Promiţi să nu scoţi un sunet? - Promit.
Îmi place cadoul meu. Nu vreau să-i fac rău.
- Nu scoţi un sunet? - Nici un sunet.
Dle Yellen!
Vin! Vin imediat.
- Alo? - Bună, mamă.
Plecaseşi deja când m-am trezit.
A trebuit să plec cu det. Scanlon.
Am avut un alt vis.
Bună ziua, dle ofiţer.
Mi-a trebuit o clipă să-mi leg şireturile.
- Sunteţi Henry Yellen? - Da.
Scumpo, n-am înţeles. Ce ai spus de vis?
Am spus că am avut un alt vis.
Anchetăm dispariţia unei fetiţe.
- Eram tot Sara în visul ăsta. - Putem să ne uităm în casă?
Ariel, e important. Spune-mi ce s-a întâmplat.
E casa mea. Nu cred că sunt obligat să vă las în casă.
Stăteam în castel din nou şi tu îmi spuneai o poveste...
Pot să obţin un mandat care să-mi permită accesul.
- Dar de data asta... - Mă obligi să fac asta?
- Nu e adevărat. E casa mea. - Ce? Nu aud!
- Nu puteţi veni să-mi luaţi cadoul. - Voi intra în casă.
Cu sau fără permisiunea dv.
Bine, mă duc la maşină. O să sun judecătorul.
- Aveam un pistol şi l-am împuşcat. - Un pistol!
Mamă?
- Sara, lasă arma! - Mamă?
Poţi să cobori? Eşti încuiată?
Vin să te iau.
Avem nevoie de o ambulanţă.
Ai reuşit! Am găsit-o. E teafără.
Cadoul meu... Îmi ia cadoul.
Nu e un cadou!
- Sunt bine. Sunt teafără. - Bine. Pa.
Vino, scumpo. E în ordine. Totul va fi bine.
Mamă?
Am dormit toată noaptea în camera mea.
- Fără vise? - Unul singur.
Dar nu s-a întâmplat mare lucru.
Era despre cum locuiam aici cu tine, cu tati,
cu Bridgette şi cu Marie. Şi am trăit fericiţi...
Sună a basm. Mai crezi în basme?
O să-i spun lui tati, asta o să-l facă fericit.
Simt mirosul sângelui lui Allison Dubois.
Ce se întâmplă aici?