STRĂINUL
Acest tânăr vi se pare cunoscut? Ar trebui.
Din păcate, tineri ca el sunt în întreaga ţară.
Ei sunt cei care nu-şi găsesc locul nicăieri.
Cineva ca el poate locui în oraşul vostru, pe strada voastră
sau poate învăţa la şcoala voastră. Poate că nici nu vă daţi seama.
Aţi şti la ce să fiţi atenţi? Aţi şti să-l observaţi pe Străin?
Poate că Străinul nu mai vine la ore.
Probabil că a renunţat să-şi mai facă prieteni.
Pe bună dreptate sau nu, Străinul simte că toţi sunt împotriva sa.
La prima vedere, arată ca oricine altcineva,
dar Străinul e consumat de resentimente
şi de nevoia copleşitoare de a se răzbuna.
Dacă aceste emoţii se acumulează, poate fi tentat să se manifeste.
Această manifestare poate lua multe forme.
Comportament antisocial, respingerea celor ca el
sau, în cazuri extreme...
Mamă!
Obiecţii la adresa celor cu autoritate.
Mamă!
Ce e? Ai avut un coşmar?
Mamă!
Dumnezeule... Chiar suntem într-un coşmar.
- A ieşit o dată. O va face din nou. - Nu ştim asta.
- Cred că am dormit prea mult. - Buna dimineaţa, scumpo.
Bună dimineaţa, mamă... Bună dimineaţa, tată.
Am mai trecut prin asta, şi experienţa mi-a arătat
ca tot îşi vor da seama cum să treacă peste ţarc.
Despre ce vorbiţi?
Despre nimic. O să cumpăr nişte bare de la magazin.
Poate ca ar trebui să strângem din dinţi
şi să-i luăm un pat de fetiţă mare. Cred că e pregătită.
Ce zici, scumpo? Vrei un pat pentru o fetiţă mare?
Staţi puţin... Nu poate lua patul meu?
M-aş putea muta în camera ei. Am aproape 13 ani.
Sunt destul de mare ca să am camera mea.
O să discutăm asta când o să avem mai mult timp,
pentru că acum ne pregătim să mergem la muncă, la şcoală...
Dar de ce? E foarte simplu.
Marie poate sta cu Bridgette, iar eu pot lua camera ei.
- Dar eu? Cu ce mă aleg? - Cu patul de sus.
Cărui fapt datorez această plăcere?
- E un moment nepotrivit? - Pentru mine, nu.
Dar cei de acolo trec prin clipe grele.
E în regulă, au nevoie să fie puţin singuri. Despre ce e vorba?
Ai auzit de un liceu, Claymore? Poate fi particular. Sigur e mixt.
- Nu-mi amintesc. De ce? - Nu ştiu. Am avut o...
- Bănuială? - Se poate spune şi aşa.
Uitasem de asta, dar ceva mi-a spus dimineaţă
că ar trebui să vin aici, să te întreb, poate ai cum să mă ajuţi.
Nu, nu am cum să te ajut.
Pot să caut liceul, dacă există, dar acum trebuie să mă întorc...
Dar ai putea să-mi faci şi tu un serviciu.
Ce serviciu?
Dimineaţă, când s-au trezit, fiul lor de şapte ani dispăruse.
Fereastra fusese forţată, dar nu au găsit nici o cerere de răscumpărare.
Voiam să merg acolo, dar n-ar strica să mai vină cineva.
Camera lui Tyler e acolo.
Îmi cer scuze pentru dezordine. Ne-au rugat să nu atingem nimic.
E în regulă, dle Downey.
Lipseşte ceva din lucrurile fiului dv.?
Nu, nu cred... Să o întreb pe soţia mea? Ea trebuie să ştie.
Nu, e în regulă. Nu stăm mult aici.
Ne-am gândit să punem gratii la ferestre.
Unii oameni din cartier au, alţii, nu. Când am cumpărat casa,
eu şi Paul ne-am interesat cât ar costa să le punem,
dar nu-mi plăcea cum arată.
La numărul acesta mă găsiţi în permanenţă.
V-am pus telefonul sub ascultare,
şi aş vrea să rămână aici un detectiv,
în caz că găsim o cerere de răscumpărare sau primiţi un telefon.
Ştii câte gropi de gunoi sunt pe o raza de 80 km?
Multe?
Mult mai multe. Nici măcar nu mi s-a spus o cifră.
Şi ştii câţi câini are primăria pentru căutarea persoanelor?
- Nu foarte mulţi? - Şase.
Allison, e un început. Nu ai găsit acul, dar ai găsit carul cu fân.
Nu sunt sigură. Poate că nici nu i-au aruncat cadavrul încă.
De unde să ştiu că s-a întâmplat deja ce am văzut?
Am uitat să merg la magazin şi să iau ce trebuie pentru patul lui Marie.
Bine.
M-am hotărât să mă alătur campaniei "Să-i dăm lui Ariel camera ei".
- Da? - Da.
Mi-am zis că îi trebuie un loc unde să se răcorească
atunci când o să-şi dea seama că ne urăşte.
- Crezi că e bine? - Da.
Şi eu.
Perfect. Să mergem mâine să-i alegem un pat.
Şi, dacă ajung mai devreme acasă, pot să demontez patul lui Marie.
O sun pe sora mea, poate îl vrea ea.
De ce să scăpăm de el? Nu-l putem pune în garaj?
- Cum se simte? O să fie bine? - În cele din urmă.
Cineva l-a drogat, l-a împuşcat şi l-a aruncat la groapa de gunoi.
Şi a supravieţuit?
Glonţul a ricoşat pe craniu, fără să pătrundă în el.
Se întâmplă la armele de calibru mic.
Fac nişte răni urâte, dar nu pătrund în creier.
Când se va trezi, sperăm să îl poată descrie pe cel care l-a răpit.
Când va fi asta?
Peste două ore. Să mergem. Doctorii pleacă.
Bună. Cred că suntem amândoi în stare de şoc.
Suntem fericiţi, desigur, dar tot e un şoc.
E un miracol, nici mai mult, nici mai puţin.
Sunt sigur ca e vorba şi de multă muncă din partea poliţiei.
Vă suntem extrem de recunoscători.
Sunt nişte prieteni din parohie. Ne scuzaţi puţin?
Sigur.
Trebuie să ies. Am de dat câteva telefoane.
Bine. Rămân aici, în caz că se trezeşte.
Bine.
Tyler? Eşti treaz?
Sunt în iad?
Eşti in spital. Ai fost rănit, dar te vei face bine.
- Juri ca nu sunt în iad? - Jur.
De ce ai crede aşa ceva?
Pentru că sunt rău, şi acolo merg copiii răi.
Tyler?
Dumnezeule...
- Eşti treaz! - Bună.
Cu dulapul o să fie o problemă. O să am multe lucruri.
Cred că ne-ar mai trebui trei rafturi.
Doar trei?
Bună, mamă! Îmi place la nebunie camera asta!
Mă bucur, scumpo.
Vor bate la uşă, nu? Fiindcă noua regulă va fi "Intimitate".
Ţii minte când sâmbăta era ziua noastră?
Vag.
Mamă!
Pare cumva prea goală.
Putem merge mâine să luăm nişte mobilă?
Poate luăm şi o lampă şi nişte scaune...
Dacă ţii aşa de mult să ai mobilă,
poate că ar trebui să montez la loc pătuţul.
- Nu e amuzant, tată. - Nu e amuzant, tată.
Încă n-am hotărât ce facem cu el.
Îl dăm la un magazin de vechituri sau surorii mele?
Chiar trebuie să hotărâm asta acum?
Nu credeam că va fi o problemă aşa de mare.
Lasă-mi puţin timp, bine?
Ciudat... Credeam că vei fi mai binedispusă
după ce ai salvat viaţa unui copil.
Aşa şi sunt.
Când s-a trezit, mi-a spus un lucru îngrozitor,
şi de atunci numai la asta mă gândesc.
M-a întrebat dacă e în iad.
În apărarea lui fie spus, a avut o zi destul de neplăcută.
Nu asta a vrut să spună. Credea că e cu adevărat în iad.
Credea că a murit şi a fost trimis undeva,
ca pedeapsă pentru că a fost rău.
Ştiu cum sună,
dar am avut impresia că era convins că o merita,
că acolo ar fi trebuit să fie.
Nu pot să nu mă întreb
cum a unge un băieţel ca el să se gândească la aşa ceva...
"Aparţii tatălui tău, diavolul, şi vrei să-i împlineşti voia."
"Ucigaş a fost de la început"
"şi nu a urmat calea adevărului, căci nu există adevăr în el."
"Când minte, pe limba mamei sale grăieşte,"
"căci e un mincinos şi Tatăl Minciunilor."
Vă mulţumesc că aţi venit duminica, dle şi dnă Downey.
Facem orice ca să vă ajutăm. Cât va dura?
Fiul nostru doarme, şi am vrea să fim lângă el când se trezeşte.
Vrem să vă punem câteva întrebări ca să eliminăm câteva posibilităţi.
- Domnule şi doamnă Downey... - Dle detectiv...
- Scuzaţi-mă... - Allison. Allison Dubois.
- Cum se simte Tyler? - Mult mai bine, mulţumesc.
E treaz din ce în ce mai mult timp. Azi a cerut creioanele de colorat.
Dle şi dnă Downey, ca parte a anchetei asupra răpirii fiului dv.,
laboratorul nostru a făcut analiza sângelui fiului dv.
Bine...
Rezultatele par să arate că în noaptea în care a fost răpit
i s-a administrat o cantitate mare de somnifer.
- Poftim? - Nu, e important să auzim asta.
De curiozitate, ia careva dintre voi somnifere?
Scuzaţi-mă nu am înţeles... Vreţi să ştiţi dacă eu şi soţia mea...
Asta întrebaţi, nu?
Vă rog, nu vă simţiţi jignit. În orice caz de răpire,
procedura de rutină e să eliminăm persoanele apropiate copilului.
Dnă Downey?
Da, iau. În prezent am două reţete pentru somnifere.
- Unul dintre acestea e Zolpidem? - Nu ştiu. Nu le-am reţinut numele.
Nu fac decât să dau reţeta farmacistului.
- Sunteţi bună să verificaţi? - Sigur.
Dar dv., dle Downey? Aţi luat vreodată somnifere?
Mai iau câteodată de la Marilyn. Nu foarte des... Rareori.
Chiar e nevoie de toate astea?
Aţi declarat că în noaptea în care fiul dv. a fost răpit aţi dormit.
- Aşa este? - Da, evident.
Nu aţi auzit nimic?
Nici când a fost forţată cu levierul fereastra camerei lui Tyler?
Nu am scris toate astea în declaraţie?
Ne-aţi permite să vă luăm o probă de sânge?
Va trebui să o facem în următoarele, câteva ore ca să aflăm ceva,
dacă vrem să eliminăm anumite posibilităţi.
Ce posibilităţi? De ce e nevoie să-mi faceţi analiza sângelui?
Să vadă dacă ai luat vreun somnifer de la mine, Paul.
Nu e aşa, dle detectiv?
- Dle procuror... - Vorbiţi serios?
Chiar credeţi că soţia mea i-ar face rău fiului nostru?
Nimeni nu v-a acuzat în mod formal.
V-am cerut o probă de sânge ca să eliminăm...
Nu vă dăm nici o probă!
E o nebunie şi e jignitor.
Dacă s-a întâmplat să iau un somnifer în noaptea aceea...
Ce fel de cerere e asta? Ce teorie e asta?
Nu vrem să vă simţiţi jigniţi. Vă cerem doar să cooperaţi.
Să cooperez? De ce?
Ca să amânaţi căutarea maniacului care ne-a răpit fiul?
Nu, nu voi face asta! Nu vă dau un motiv
să nu-l opriţi pe acel animal înainte de a mai face o victimă,
şi vreau să-i cereţi scuze soţiei mele.
Nu are importanţă.
Bine, nu o faceţi... Ne-aţi luat de la patul fiului nostru
ca să ne aduceţi aceste acuzaţii absurde? Să vă fie ruşine!
Să mergem, Marilyn. Cred că trebuie să ne luăm un avocat.
"Aparţii tatălui tău, diavolul, şi vrei să-i împlineşti voia.
Ce-ai spus?
E din Cartea lui Ioan. Vă sună cunoscut?
Marilyn, să mergem.
Scuză-mă...
Îl aşteptam pe dl procuror, dar pot vorbi şi cu tine.
Vin de la spital. Ce le-aţi spus?
De ce nu mă lasă să-mi văd fiul şi să-l iau acasă?
Ce e, nu ai nici un răspuns?
De ce mă mir? Ai aflat acel verset din mintea mea.
Am ştiut imediat cine eşti, pentru cine lucrezi.
Lucrez pentru procuror, şi lui i se pare...
Ni s-a părut foarte ciudat că dv. şi soţul dv. nu vreţi să cooperaţi,
că nu vreţi să ne ajutaţi să aflăm adevărul.
Sunteţi părinţii lui. E fiul vostru...
Nu ştiţi nimic despre mine sau despre copilul meu!
Eu cred că ştim.
Chiar aşa? Cât de bine cunoşti ce e rău?
Îl cunosc când îl văd.
Da? Ştii cum lucrează? Ştii cum creşte?
Dacă l-ai purtat în tine, dacă l-ai ţinut la sân
şi l-ai crescut în casa ta...
Vorbiţi de un copil...
Copilul meu! Şi e o greşeală să-l ascundeţi, dnă Dubois.
Trebuie să-l iau acasă.
Dacă ai înţeles cu adevărat versetul pe care l-ai citat,
ştii că acesta e adevărul.
Îmi dau seama că treceţi printr-o criză, că aveţi nevoie de ajutor.
Că răul pe care îl credeţi în fiul dv. e, de fapt, în mintea dv.
şi, până când nu voi fi convinsă ca nu e aşa,
voi face tot ce-mi stă în puteri să nu vă apropiaţi de Tyler.
Ce e aşa de îngrozitor...
Ba nu, ceea ce e tragic e convingerea ei absolută.
Mă tot gândesc la cuplurile care îşi doresc cu disperare un copil,
iar femeia asta e convinsă că fiul ei trebuie să moară,
că e încarnarea răului. Simt că-mi vine să plâng.
- Ce se va întâmpla acum? - Nu ştiu.
Nu-i putem obliga pe cei de la spital să-l mai ţină mult timp,
iar tatăl e orb la toate astea.
Nu ştiu ce vom putea dovedi la tribunal.
Tot ce ştiu e că trebuie să fac tot ce pot
ca să o ţin pe această femeie departe de fiul ei.
Câţi ani spuneai că are?
Nu ştiu... Şase sau şapte ani.
Şi e aşa de dulce... Tyler. Îl cheamă Tyler.
Tyler...
În asemenea cazuri, e bine să te întrebi
cum poţi vedea că există acest resentiment
înainte de a evolua în comportament antisocial.
Tyler, nu face asta! Stai... De ce faci asta?
Nu ştiu... Pentru că sunt rău?
Tyler!
I-a ucis pe toţi, Joe. Nu i-a părut deloc rău.
Toată dulceaţa, toată inocenţa pe care le-am văzut la el dispăruseră.
- Înţelegi ceva din ce spun? - Nu ştiu. Poate...
E 2:45 dimineaţa. Nu înţeleg multe la 2:45 dimineaţa.
Las-o baltă. Îmi pare rău. Am fost egoistă să te trezesc.
Nu, îmi pare rău... Lasă-mă să mă concentrez.
Ce-ar fi să o iei de la început?
Ieri am visat că Marilyn Downey şi-a împuşcat fiul în cap.
Azi am visat despre Tyler. Era la liceu şi ucidea zeci de oameni.
Luase o armă şi îi măcelărea.
- În viitor... - În viitor.
Poate că puştiul ăsta e un proiect pe termen lung.
Poate că va trebui să-l ajuţi după ce o închizi pe mama lui.
Sau poate că nu trebuie să-l ajut deloc.
Nu vorbeşti serios...
Nu ştiu... Poate că mama lui are acelaşi dar ca şi mine.
Poate că a văzut ce am văzut şi eu. Doar aşa ar exista o logică...
Aproape că pot înţelege de ce a făcut-o,
de ce se simte nevoită să încerce din nou.
Poate că nu trebuie să o opresc.
Poate că e nebună.
Poate că ceea ce vezi când dormi sunt visele unei femei nebune.
Poate, dar cum pot să ştiu? Cum să fiu sigură?
Nu vreau să fac o greşeală, să iau o decizie nepotrivită.
Nepotrivită? Allison, doar nu vrei să spui
că ar trebui să fie trimis acasă, la o mamă ucigaşă, nu?
Nu spun nimic. Încerc să mă lămuresc.
Nu ai ce să lămureşti. Copilul ăsta e în pericol.
Are şapte ani şi are nevoie de ajutorul tău.
Asta e tot ce trebuie să ştii.
Desigur...
Ai dreptate...
- Ai dreptate. - Mă bucur că te-am putut ajuta.
Joe Dubois... Soţ, tată, busolă morală. Deschis în permanenţă.
- Aveţi puţin timp liber, dle? - Allison... Da, intră.
Ipotetic vorbind, ce-ar fi dacă v-aş spune că am găsit o dovadă
care o incriminează pe Marilyn Downey
pentru încercarea de a-şi ucide fiul?
Ipotetic vorbind, ţi-aş spune că sunt un om foarte fericit.
Dar dacă v-aş spune că am avut vise
despre băiatul pe care încercăm să-l salvăm?
Dacă v-aş spune că va deveni
una dintre cele mai malefice fiinţe umane din câte au existat
şi că, oprind-o pe mama lui să comită o atrocitate acum,
permitem ca o atrocitate şi mai mare să aibă loc în viitor?
Ce aţi spune în acest caz?
Că mi-ai dat mai multe informaţii decât am nevoie ca să-mi fac meseria.
Ţi-aş spune că ai responsabilitatea de a te ocupa de cazul actual,
salvarea acestui copil de un părinte nebun.
Dar dacă acest copil ajunge să facă rău altor copii?
Dacă devine un ucigaş?
Ţi-aş aminti că mai avem un deceniu ca să-l oprim.
Mai întâi, să-l protejăm pe Tyler Downey de mama lui,
după care vom găsi o cale să protejăm societatea de Tyler Downey.
- Spune-mi! - Ce să-ţi spun?
Cât de sus o să pui semnul acela pe uşă.
Te-am întrebat ce înălţime ai.
Mamă, spune-i că nu poate să mă oprească să intru în camera ei
doar pentru că sunt mai mică decât ea!
În familia Dubois nu există restricţii de înălţime, Ariel.
O să-l pun pe uşă.
Sunt eu, Allison. Voiam să ştii că am fost sunat de la Criminalistică.
Şi?
Deşi arma e cea cu care a fost împuşcat Tyler Downey,
nu e înregistrată şi a fost curăţată cu atenţie înainte de a fi aruncată.
Nu există amprente sau urme de ADN.
Aşadar, nu putem face legătura cu Marilyn?
Mă tem că asta nu e cea mai rea parte.
Soţii Downey s-au dus la tribunal şi un judecător a hotărât că,
dacă Tyler se simte bine, poate fi luat de părinţii lui.
Au părăsit spitalul la 17:20.
Peste cât timp credeţi că vom afla că, în cele din urmă, l-a ucis?
Allison, cred că dna Downey ştie foarte bine că o supraveghem
şi că o vom supraveghea în continuare.
- Asta e foarte bine, dle... - Dar?
Nu ştiu cât de mult contează asta pentru cineva care e nebun.
PUTEREA INFLUENŢEI POZITIVE
De unde provin liderii de mâine?
Rădăcinile lor se află aici, în liceele din America.
Să ascultăm o poveste de succes.
Înainte de a acorda diplomele,
să-l ascultăm pe şeful promoţiei, Tyler Downey.
În zilele de dinaintea absolvirii,
am fost întrebat dacă există o persoană,
un anumit eveniment care m-au inspirat în liceu.
Pentru mine persoana care a contat cel mai mult a fost mama mea.
Te simţi bine?
Da, mă simt bine. Cred că totul va fi bine.
Nu am... Bună dimineaţa. Nu am vrut să te sperii.
Putem sta de vorbă?
De vorbă? Să discutăm? Chiar e nevoie de asta?
Nu crezi că discuţia nu are rost?
Nu, nu cred. În primul rând, nu sunt cine crezi.
De fapt, probabil că semănăm mai mult decât crezi.
Ce vrei să spui?
Ai avut vise despre Tyler, despre viitorul lui. Şi eu am avut.
- Nu te cred. - E adevărat.
Aşa am ştiut despre tine, despre groapa de gunoi
sau despre versetul pe care l-ai citat înainte de a-l împuşca.
Ioan, capitolul 8, versetul 44. Am visat asta.
Am visat şi celelalte vise pe care le-ai avut
despre Tyler când va fi mare, despre liceu, despre crime.
Am venit să-ţi spun că visele tale greşesc.
Nu e nevoie ca Tyler să devină un ucigaş.
Poate deveni un băiat, un bărbat extraordinar.
Tu eşti cheia. Tu vei face să fie aşa. Am văzut asta.
Nu...
Ştiu ce ştiu. Ştiu ce simt.
E o înşelătorie. Eşti un demon şi asta e o înşelătorie!
Nu, nu sunt un demon şi nu există nici o înşelătorie.
E un miracol. E o a doua şansă, şi aşa ceva e foarte rar.
Ştiu ce ai făcut la groapa de gunoi, dar nimeni nu mai ştie asta.
Nimeni din întreaga lume, şi cu atât mai mult fiul tău.
Ştim doar eu, tu şi Dumnezeu.
Cred că am fost trimisă aici
să-ţi spun că nimic din toate astea nu contează.
Totul poate fi şters cu buretele, aici şi acum,
dacă aşa vrei, dacă crezi cu adevărat,
dacă îţi dai seama ce băiat incredibil este Tyler.
Dumnezeule... Eşti un înger, nu-i aşa?
Nu. Sunt doar o femeie care ştie ceva despre un lucru îngrozitor
şi care e dispusă să uite, dacă şi tu vrei să uiţi.
Pare să se simtă în largul ei, nu?
Toate uşile sunt încuiate, Ariel a stins, în sfârşit, lumina...
Parcă ar fi dormit aici întreaga ei viaţă.
Crescuse cam mult pentru pătuţul ăla, nu?
Puţin, poate...
Vii la culcare?
Suntem norocoşi, nu? Trei copii minunaţi... Am făcut bine.
La trecut? Gata, am terminat?
Adevărul e că nu ştiu.
Cum se spune, "nu se termină decât când se termină".
Allison? Iartă-mă că te-am trezit.
Nu face nimic. Ce e? S-a întâmplat ceva?
Am fost sunat de şeful Poliţiei.
În jurul orei 23, Marilyn Downey a înghiţit doi pumni de somnifere.
A fost declarată moartă acum o jumătate de oră.
Nu... Nu se poate...
Am avut un vis, în care el devenise un copil extraordinar,
şi ea jucase un rol hotărâtor în asta. El a vorbit de ea...
Nu ştiu ce să-ţi spun. Nu prea înţeleg ce ai zis.
Marilyn Downey e moartă. Mi-am zis să-ţi spun.
Credeam ca vei fi uşurată.
E groaznic ce-ţi spun, dar măcar băiatul e în siguranţă...
- Allison? - E în regulă. Credeam...
Speram că va fi cu totul altfel.
- Ne vedem dimineaţă. - Ne vedem dimineaţă.
În zilele de dinaintea absolvirii,
am fost întrebat dacă există o persoană,
un anumit eveniment care m-au inspirat în liceu.
Pentru mine persoana care a contat cel mai mult a fost mama mea.
Tata îmi spune ce devotată era faţă de mine.
De fapt, "obsedată" e cuvântul pe care îl foloseşte cel mai des.
Nu vorbim mult despre asta, dar, când aveam şapte ani,
un străin a pătruns în camera mea, m-a drogat şi m-a împuşcat.
Nu-mi mai amintesc multe,
dar se pare că mama mea a fost distrusă şi s-a simţit responsabilă.
Nu şi-a iertat-o şi, roasă de vinovăţie şi de deprimare,
şi-a luat viaţa la scurt timp după aceea.
Îmi amintesc cat de rău le părea oamenilor pentru mine,
cât de îngrijoraţi erau că voi creşte fără mamă.
Vă voi spune însă că nu trece o zi fără să mă gândesc la ea,
fără să o simt alături de mine.
Şi nici o zi nu trece fără să îmi amintesc cât de trecătoare e viaţa,
cât de multe mai avem de făcut şi ce e important să facem totul bine.
Mulţumesc, mamă. M-am străduit să fii mândră de mine.
Sincronizare: DISTEL subs.ro TEAM (c) www.subs.ro