Grăbiţi-vă! E timpul să vă sculaţi!
Mă înşeală nasul, sau prăjeşte cineva costiţă?
Cineva încearcă.
Noaptea trecută am dormit buştean. Fără coşmaruri, fantome sau sânge...
Nimic altceva decât un somn profund şi minunat.
O noapte pe an nu strică.
Te simţi bine? Ai o voce ciudată.
Acum mă simt mult mai bine, mulţumesc.
Al, ce este?
Cine eşti tu?
- Poftim? - Cine eşti? Unde e soţul meu?
Soţul tău stă în faţa ta
şi încearcă să priceapă ce a apucat-o pe soţia lui.
Fetelor, veniţi imediat!
Ce s-a întâmplat, mamă?
Mamă, te simţi bine?
Te simţi bine?
Al, mă auzi?
- Al? - Ce s-a întâmplat?
Eram în bucătărie şi am auzit un zgomot.
Ai alunecat pe gresie şi ţi-ai pierdut cunoştinţa.
Te simţi bine?
Da... Mă bucur să vă văd.
Nu, nu sângerează, dar are un cucui cât un ou.
Da înţeleg, dar ce rost are să o duc la medic
când ştiu că îi va spune să-şi facă o tomografie?
Nu putem trece peste asta, ca să nu o plimbam inutil?
Ce e inclus în asigurare?
- Ai văzut stele? - Nu, scumpo.
Dar planete sau pasări? Nu ai văzut pasări zburând în cerc?
Asta e doar în desene animate.
Şi? Nu înseamnă că nu e aşa şi în realitate.
De fapt, chiar asta înseamnă.
Fetelor, vă rog. Mă cam doare capul.
Doamnă, nu-mi faceţi legătura la departamentul Clienţi!
De acolo am fost transferat aici.
Scuzaţi-mă puteţi aştepta? Mai am un apel.
Chand, nu e un moment potrivit...
Îţi aminteşti numele tău?
Sigur că şi-l aminteşte. — De ce nu şi l-ar aminti?
Uneori cei care se lovesc la cap uită anumite lucruri.
Bine, mulţumesc.
De unde ai învăţat asta, din desene animate?
În regulă... Mă numesc Allison Dubois.
- Şi pe mine cum mă cheamă? - Tu eşti Bridgette.
- Unde locuim? - În Phoenix, Arizona.
- Bridgette, nu vreau să... - Şi unde te-ai născut?
- Poftim. - Unde te-ai născut?
- Îţi aminteşti asta, nu, mamă? - Sigur că-mi amintesc.
Mama nu-şi aminteşte unde s-a născut!
Aţi auzit asta? Soţia mea nu-şi aminteşte unde s-a născut.
Are nevoie de o tomografie.
Iarăşi am un apel. Numai puţin, termin imediat.
Chand, ţi-am mai spus verifică în sertarul de sus!
Atunci verifică toate sertarele. Chand, sunt ocupat acum...
Soţia mea a căzut, s-a lovit la cap şi cei de la asigurare
îmi spun că nu i se poate face tomografie până când...
Da, ştiu că soţia ta e medic...
Serios? Ar face ea asta?
Eşti sigur?
Ar fi fantastic! Care e adresa?
Nu înţeleg... Ăsta nu e un spital.
Nu, e o clinică particulară de imagistică.
Scanează pe oricine sau orice cât timp eşti dispus să plăteşti.
Dar noi suntem dispuşi să plătim?
Soţia lui Chand, unul dintre proiectanţii mei, lucrează aici.
E medic, are nişte acţiuni ale companiei... Ne fac un serviciu.
Drăguţ din partea lor, dar nu ştiu ce să cred despre asta.
E în regulă. Oamenii îşi fac deseori tomografii. Nu e mare lucru.
Tu ţi-ai făcut?
Am citit despre asta. E complet inofensivă.
Bine. Du-te tu primul.
Soţia lui Chand a fost foarte drăguţă să ne aranjeze asta.
Ştiu.
Mă duc să vorbesc la recepţie. Vin imediat.
Soţul tău are dreptate. Nu ai de ce să fii îngrijorată.
De unde ştii?
Sunt un client obişnuit. Vin tot timpul. Am abonament.
Nu se mai satură de imaginile prietenului meu de aici.
- Îmi pare rău. - Nu te voi minţi.
Când stai nemişcat într-un tub de oţel ai o senzaţie de claustrofobie.
Să-ţi spun ce fac eu... Aparatul scoate un sunet metalic.
Eu închid ochii şi mă gândesc că sunt într-un tren.
Sunt într-un tren şi mă îndrept spre o destinaţie exotică.
- La mine are efect. - Mulţumesc pentru sfat.
David Saunders?
- Vinovat. Mi-a părut bine. - Şi mie.
Dacă tu crezi că te ajută, poţi să priveşti.
Poftim?
Din camera de supraveghere. Nu mă deranjează.
- Da... Poate. - O să vezi, nu e mare lucru.
E în regulă, nu?
Nu am nimic împotrivă, dacă nici dr. Sooran nu are nimic împotrivă.
Putem să o întrebăm. Soţii noştri lucrează împreună.
Aşteaptă puţin, până când mă schimb în halatul lor elegant.
Am ratat ceva?
Un bărbat a spus că pot să mă uit la el când i se face tomografia.
Super! Ai acces nelimitat în creierul altcuiva. Excelent!
Vezi? Nici măcar nu trebuie să te caţeri tu. Te caţără ei, automat.
Ăsta parcă ar fi sunetul unei parade.
Nu, nu cred... Mai degrabă, parcă ar fi un tren.
Iubitule, eşti singur?
Da, sunt... Jade.
Vrei să te duc undeva? - Sigur.
Unde mergem, scumpule?
- La mine acasă. Tot week-end-ul? - Nu ştiu... Tot week-end-ul?
Cum rămâne cu ceilalţi prieteni ai mei?
Iartă-mă, am fost răutăcioasă. Nu am alţi prieteni.
Unde e casa ta, scumpule?
- Ce e asta? - Un tren. E la o stradă de aici.
A fost fantastic, scumpule...
Scumpule, n-ai vrea să te ating? - Nu vrei să te scarpin pe spate?
- Fac un masaj minunat. - Sau aş putea să te spăl...
- Dacă mă dezlegi... - Am putea face baie împreună.
- Te rog, scumpule... - Începe să doară.
Îţi place deşertul?
Ce faci?!
Ai văzut destul?
- Scumpo, ai văzut destul? - Da... Am văzut multe.
David Saunders. Alb, în jur de 30 de ani, cam 1,78 m...
Cred că am văzut cinci fete. Doar uneia i-a spus pe nume, Jade,
deşi nu cred că e numele ei real. Blondă, ochi albaştri sau verzi...
Asta sunt eu, "Acul în carul cu fân".
Trebuie să închid.
Soţul meu se uită urât la mine, şi doctoriţa trebuie să vină.
Detectivul Scanlon te salută.
Şi Joe te salută.
Bine, mai vorbim.
Acum doua ore nu-ţi aminteai nici unde te-ai născut,
şi acum ceri poliţiei să cerceteze un om cu care ai stat trei minute.
Sunt singurul care vede o contradicţie aici?
Dle şi dnă Dubois, îmi pare rău că v-am lăsat să aşteptaţi.
Nu. Ne pare bine că v-aţi făcut timp pentru noi.
- În afara de asta, ascultam muzica. - Da, pereţii de aici sunt subţiri.
Cred că e greu să vă concentraţi.
E ca şi cum ai sta lângă un aeroport. După un timp, ignori avioanele.
Mă bucur să pot spune
că pe tomografie nu se vede nici o leziune structurală.
Aţi menţionat o ameţeală şi amnezie. Ambele simptome sunt temporare.
Aşadar, pot folosi baia fără să mă tem că se va întâmpla din nou?
Sigur. În locul dv., azi m-aş menaja dar mâine puteţi face ce doriţi.
Ai auzit? Nu am nimic. N-ai scăpat de mine.
Şi eu, care mă temeam că şi-a uitat simţul umorului...
Înainte de a pleca, aş vrea să vă mai întreb ceva.
Desigur.
Am observat că în formular nu aţi bifat căsuţa pentru epilepsie.
- Nu sunt epileptică. - Nu aţi avut niciodată o criză?
Nu, niciodată. De ce?
Vedeţi punctul acesta gri care seamănă cu o alună?
Se numeşte "angiom venos." Sună înspăimântător, dar nu e.
E un mic ghem de vene în plus într-o zona a creierului.
De cât timp credeţi că e acolo?
Probabil de la naştere. De obicei apare la cei epileptici,
dar fiindcă până acum nu aţi avut nici o criză,
se poate presupune ca e benign.
Credeţi asta sau ştiţi?
Ştiu. Credeţi-mă, dle Dubois,
dacă angiomul ar fi avut vreun efect negativ asupra soţiei dv.,
şi-ar fi dat seama de mult.
- Pentru că aş fi avut crize. - Da, e o posibilitate.
În cazuri extrem de rare, angiomul din această zonă a creierului
a fost asociat cu fenomene vizuale şi auditive efemere.
Scuzaţi-mă... Fenomene efemere?
E un alt fel de a spune "halucinaţii",
când auzi voci sau vezi oameni şi lucruri care nu există.
Dar, cum nu aţi bifat nici această căsuţă,
aş spune că nu aveţi de ce să vă faceţi griji.
"Auzi voci sau vezi oameni şi lucruri care nu există."
- Opreşte-mă dacă recunoşti ceva. - Nu e amuzant...
Nici n-am vrut să fie. Gândeşte-te, Allison...
Dacă acest angiom face să vezi ceea ce vezi şi să auzi ceea ce auzi?
- Nu sunt halucinaţii... - Ştiu asta.
Atunci, unde vrei sa ajungi?
La teoria că această "alună" din creierul tău
să fie ceea ce te face diferită de oricine altcineva.
Eşti supărată.
Ai capacităţi paranormale. Cred că şi tu ai o alună în cap.
Nu sunt supărată. Încerc sa-mi dau seama
de ce ţii tu neapărat să reduci ceea ce fac la ceva fiziologic.
Sunt om de ştiinţă. Reduc probleme complicate la elemente simple,
iar tu, draga mea, eşti foarte complicată.
S-a întâmplat ceva?
Nu ştiu... Nu! reuşesc să-mi găsesc maşina.
Vă amintiţi la ce nivel aţi parcat?
Nu. Credeam...
Sunt sigur că e pe aici. Ce maşină aveţi?
- Ce maşină? - Ce model, ce culoare are...
Joe?
Joe!
Nu e nimic. Voiam să mă asigur că tu eşti.
Nu poţi face asta când dorm?
- Mamă, unde te-ai născut? - În Chelsea, Oklahoma, scumpo.
Şi care e al doilea nume al tău?
Louise. Mă cheamă Allison Louise Dubois
şi conduc o maşină de culoare Bej metalic.
- Bună dimineaţa, fetelor. - Bună dimineaţa, tată.
Bună, tată.
Bună dimineaţa. Cum spuneai că te cheamă?
Ştiu ce pui la cale. Nu mă săruţi pe mine, îmi săruţi aluna.
Te rog, nu de faţă cu copiii!
Ce e, am spus eu ceva?
Ai un bileţel de amor de la Scanlon.
Am veşti bune, fetelor. Mama şi-a revenit complet.
Bună...
Dar ea e fata pe care am văzut-o urcând în maşina lui David Saunder.
Nu-i puteţi pune întrebări despre ea?
Pe ce bază?
Pe baza faptului că am văzut-o legată de patul lui.
Pe baza faptului că ea cred că ea şi celelalte fete pe care le-am văzut
au fost strangulate.
Nu ştiu ce să-ţi spun, Allison. L-am verificat şi e curat.
Nu are antecedente, nu a fast arestat n-a fost în clinici de dezintoxicare.
Are doar nişte amenzi neplătite de acum şase sau şapte ani.
E căsătorit, are un centru de copiere, plăteşte impozit...
Agaţă prostituate şi le strangulează...
Poate. Am doar raportul de dispariţie completat de altă prostituată.
Din câte ştim, Jade poate să se fi mutat în Los Angeles
şi că nu ar fi spus nimănui.
În şase ani? Raportul e din 1999. Poliţia a cercetat cazul?
Sunt sigur că au făcut ce au putut cu ceea ce aveau.
Cea care a anunţat dispariţia nici nu ştia cum o chema pe prietena ei.
Jade era doar numele ei de stradă.
Nu-i cunoştea prietenii, rudele... Nu sunt multe informaţii.
Spuneai că are un centru de copiere?
Mulţumesc. O zi bună.
Cum pot să vă...? Ca să vezi, aţi supravieţuit...
Sunteţi cel de la tomografie... Bună ziua. Lucraţi aici?
Oarecum. E atelierul meu. Eu sunt proprietarul.
Glumiţi... N-am mai fost niciodată aici. Ce întâmplare...
Da, e uimitor... Cum a fost ieri la tomografie?
A fost bine. V-am urmat sfatul.
Mi-am închipuit că sunt într-un tren şi m-am relaxat.
Eu m-am relaxat chiar prea mult. Am adormit, capul mi-a căzut pe o parte
şi jumătate dintre imagini erau înceţoşate.
- Trebuie să mă duc din nou mâine. - Nu se poate...
De aceea e bine să ai abonament. Aşadar, cu ce vă pot ajuta, dnă...?
Dubois. Allison Dubois.
Nu ştiu v-am spus că lucrez pentru Procuratură.
Nu, nu mi-aţi spus.
De asemenea, ajut şi în cazurile de dispariţii de persoane.
Fata aceasta a dispărut acum şapte ani,
şi acum am redeschis cazul.
Puteţi pune acest afiş pe geamul din faţă?
Numele ei e Jade. Era prostituată. A dispărut din 1999.
E foarte ciudat.
Da? De ce spuneţi asta?
Angela, poţi veni puţin?
Dave?
Nici nu ştii ce jenant a fost.
I-ai dat unui om care a fost drăguţ cu tine
fotografia unei prostituate care semăna remarcabil cu soţia lui.
Cred că-mi dau seama cât de jenant a fost.
I l-a arătat chiar şi ei...
- Şi ea cum a reacţionat? - A râs. I s-a părut amuzant.
Şi lui i s-a părut la fel, şi s-a oferit să copieze afişul,
ca să-l lipesc în cât mai multe locuri.
Ticălosul! Le răpeşte, le ucide
şi apoi se oferă să multiplice fotografia lor pe gratis
pentru ca poliţiei să-i fie mai uşor să le găsească.
E clar, ai de-a face cu un geniu malefic.
Tocmai asta e... Ieri n-am avut deloc senzaţia asta.
Am simţit doar bunătate, căldură şi onestitate.
Brusc, n-am mai crezut că putea să facă rău acelor fete.
Simpla idee de a face ceva aşa de îngrozitor
nu poate exista în mintea unui asemenea om.
Nu înţeleg cum m-am putut înşela aşa de mult în privinţa lui.
Să nu uităm de cucuiul tău.
Ieri, când ai avut aceste viziuni, tocmai te alesesei cu el.
Poate că s-a umflat, sau poate că ţi-ai ieşit din mână.
Vrei să spui că aluna mea nu e bună de nimic?
Mă bucur că ai adus vorba de asta. Ţii minte că ieri spuneam
că e posibil ca aluna din capul tău să te facă aşa de sensibilă?
Îţi dai seama că mă analizezi ca pe ceva dintr-o eprubetă?
M-am gândit... Cum să testezi o asemenea teorie?
Cum să stabileşti legătura dintre angiomul venos
şi o sensibilitate sporită faţă de diferite fenomene psihice?
Nu ştiu, dle savant...
Cred că trebuie să găseşti pe cineva la fel de sensibil
şi să-i faci tomografia pentru a vedea dacă are angiom.
Exact aşa am gândit şi eu.
- Nu vorbeşti serios! - Vorbesc foarte serios.
În nici un caz nu te las! Îţi dai seama ce spui?
Vrei să le faci nişte tomografii de care nici nu au nevoie!
Dr. Sooran nu ne ia nici un ban.
- Ai vorbit deja cu ea? - Nu despre capacităţile paranormale.
Doar despre tomografii pentru fete, să vedem dacă au şi ele angiom.
E ciudat, Al. Poate fi ceva genetic.
Trebuie să-i dam de cap. Scuză-mi gluma.
Te-ai gândit ce traumatic poate fi pentru fete
să fie închise într-un coşciug metalic care scoate zgomote
doar ca tatăl lor să obţină imaginea creierului lor?
Există un aparat care îmi fotografiază creierul?
Se numeşte tomograf, scumpo,
şi nu ai nici un motiv să faci asta, pentru că eşti perfect sănătoasă.
Dar dacă vreau?
Încearcă să nu te mişti, scumpo.
Îmi pare rău, mă mânca degetul. Cred că acum ştiu ce să fac.
O să fie un spectacol pe cinste.
Grozav!
Aşa mamă, aşa fiică.
Aţi mai găsit o alună?
În acelaşi loc ca la mamă.
Am o alună în cap?
E doar o bucăţică de creier care arată ca o alună.
- Are şi mama una? - Da, puştoaico, şi ea are una.
Am înţeles că mai aveţi o fată. Poate că am avea timp...
Am avea timp să-i facem şi ei tomografia.
Ai fost grozavă, Bridgette.
Sunt sigură că mama şi tata sunt foarte mândri de tine.
Scumpule, n-ai vrea să te ating? Nu vrei să te scarpin pe spate?
Fac un masaj minunat. - Sau aş putea să te spăl...
- Dacă mă dezlegi... - Am putea face baie împreună...
- Te rog, scumpule... - Începe să doară.
Îţi place deşertul?
Ce faci?!
Nu ştiu ce înseamnă acest ghem de vene suplimentare de pe creier.
Aş vrea să vă mai examinez cândva, pe amândouă,
să vedem dacă putem să identificăm ceva care poate fi cuantificat.
Dar înainte de asta trebuie să facem şi tomografia lui Ariel.
Da. Dacă există la toate, putem spune că am descoperit ceva.
Au fost două ore petrecute în mod foarte util.
Dar înţelegi ce vrea să spună despre Ariel...
Dnă Dubois... V-aţi întors?
- Bună ziua. - Bună ziua.
Ce mai faceţi?
- Eraţi înăuntru? - V-am spus, sunt un client obişnuit.
Cei de aici glumesc spunând că eu cred că aici e salon pentru bronzat.
- Aţi găsit-o pe fata aceea? - Nu, nu încă...
Se pare că a fost îngropată în deşert, împreună cu alte fete.
Vreţi să spuneţi...
Cineva le-a strangulat şi le-a îngropat. Aste e ce se crede.
Stau în arşiţa soarelui şi putrezesc de cinci sau şase ani.
Mă scuzaţi, eu...
Cred că "Nu, încă mai anchetăm. Nu am găsit-o încă" era de ajuns.
Când îl vezi, pare cel mai de treabă om din lume,
dar de câte ori e în tomograf, văd o cu totul altă faţă a lui.
- Poate ai dreptate, poate nu. - Ce vrea să însemne asta?
Allison, te cred când spui că îi vezi gândurile,
dar aceste gânduri nu sunt neapărat amintiri.
Pot fi idei sau fantezii...
Nu ai văzut-o pe soţia lui ca pe o prostituată?
Din câte ştiu, nu e primul bărbat care are asemenea fantezii.
Cu tot respectul, dle, viziunile pe care le am sunt oribile şi violente.
Dar, dacă nu s-a întâmplat nimic din toate astea, nu e ceva ilegal.
Allison, cel pe care îl bănuieşti nu are antecedente.
Nu par să existe victime şi bănuiesc că nici nu e vorba de o infracţiune.
Allison?
- Allison? Scuzaţi-mă...
Allison!
Dnă Saunders? Angela... Mă căutai?
Dacă ţi-aş spune un secret, dacă aş avea încredere în tine,
cum pot fi sigură că nu-i vei spune soţului meu?
Când soţul tău nu lucrează la centrul de copiere, lucrează la Procuratură?
Atunci, nu am nici un motiv să-i spun ceva, Angela.
Nu mă cheamă Angela, ci Jade.
Melanie, de fapt...
Numele meu de stradă,
cel puţin când l-am întâlnit prima dată pe David, era Jade.
Îi mai văzusem maşina.
Avea ceva, un lucru aparte... Simţeai că e un om bun.
Te simţi singur?
Sigur...
Eram într-o stare deplorabilă... L-am lăsat chiar şi să mă lege.
- Ce e asta? - Un tren. E la o stradă de aici.
A fost o mică problemă... A terminat prea repede.
Eu şi peştele meu aveam o înţelegere.
Când cineva voia să merg acasă la el,
dacă avea bani şi nu părea violent,
peştele meu ne urmărea, pătrundea în locuinţă
şi o jefuia în timp ce eu ţineam clientul ocupat în dormitor.
Îţi place deşertul?
A pătruns în casă pe la miezul nopţii
şi a răsturnat o lampă când a intrat pe fereastră.
Unde te duci, scumpule? Vino înapoi!
S-au întâlnit pe hol. Au început să se lupte...
Apoi am auzit o împuşcătură.
Ce ai făcut?!
M-a luat cu forţa de acolo.
David era căzut în hol, cu o rană la cap care sângera.
Nu mai mişca.
Şi ce ai făcut?
Am aşteptat ca peştele meu să se drogheze,
am plecat de acolo şi am sunat la 911.
A doua zi am citit în ziare că glonţul trecuse prin capul lui David.
Aproape că murise din cauza hemoragiei.
Aşadar, i-ai salvat viaţa...
Da... Dar, într-un mod ciudat, a făcut acelaşi lucru pentru mine.
Nu ştiu de ce, dar faptul că fusesem aşa de aproape de moarte,
ceva anume din toate astea m-a făcut să mă schimb.
N-am mai ieşit pe stradă şi am intrat într-un program de reabilitare.
După două luni, eram într-un stadiu avansat. Ştii, cei 12 paşi...
Îmi făcusem autoanaliza şi era timpul pentru pasul 9,
când te revanşezi faţă de alţii.
M-am dus la spital, în rezerva lui David,
gata să-i spun ce făcusem,
să accept responsabilitatea şi să suport consecinţele.
Atunci mi-am dat seama că nu-şi amintea de mine.
Nu-şi amintea nimic despre viaţa lui de dinaintea acelei nopţi.
Fusese luni întregi în spital.
Prietenii lui îl vizitau şi încercau să-l ajute să-şi amintească.
Îi aminteau că îi plăcea baseball-ul, că mâncarea lui preferată era pizza.
Dar ei nu-i puteau aminti
acea parte a vieţii lui despre care nu ştiau nimic.
Ieşirile cu maşina, fetele de pe stradă...
Şi tot ce ştiau despre cum ajunsese în spital era ce citiseră în ziare.
Un om intrase în casa lui şi îl împuşcase, lăsându-l aproape mort.
Am început să-l vizitez zilnic. La început, la spital, apoi la firmă.
Ar fi trebuit să-i spun atunci. Ar fi trebuit să-i spun totul...
Dar nu am putut.
Nici nu ştiu când, dar m-am îndrăgostit de el, şi el de mine.
Suntem căsătoriţi de cinci ani. Vrem să avem o familie.
Omul care lua fete de pe stradă nu mai există,
iar fata pe care o căutaţi...
Fata aceea e bine. E mai mult decât bine.
Nu putem face cumva uitat trecutul,
mai ales când viitorul are aşa de multe să ne ofere?
Să văd ce pot face.
- Şi el nu ştie nimic? - Despre trecutul ei? Se pare că nu.
Iar ironia supremă este că nici ea nu ştie nimic despre al lui.
Dar ce tot spun? Nici eu nu sunt sigură de trecutul lui.
Poate că Devalos avea dreptate.
Poate că ceea ce am văzut era un fel de fantezie întunecată.
Simt cum ţi se încinge creierul. La ce meditezi?
- La nimic... La misterele vieţii. - Iarăşi?
Revino pe pământ şi gândeşte-te la ceva care contează.
Suntem cu adevărat suma amintirilor noastre?
Stai aşa... Ştiu răspunsul! L-am citit într-o revistă.
Nu e asta... David Saunders vede în soţia sa femeie minunată
pe care a cunoscut-o în spital când se refăcea după un accident groaznic.
Asta e ea pentru el. Nu ştie decât atât.
Şi dimineaţa, când se trezeşte şi se uita în oglindă,
nu vede un bărbat care căuta femei necunoscute
ca să facă sex cu ele sau chiar mai rău.
Îl vede pe cel pe care îl văd eu când merg la centrul de copiere,
un membru al Camerei de Comerţ,
un sponsor al ligii de juniori şi un soţ devotat.
- Poate... - Cum aşa, "poate"?
Cine ştie ce se întâmplă în mintea cuiva?
Cine ştie ce amintiri supravieţuiesc şi ce le declanşează?
Dar de ce mai discutăm?
Nu spuneai că eşti convinsă că ceea ce ai văzut
a fost doar în mintea lui?
Mă tot gândesc că, dacă văd asta în mintea lui,
se află acolo cu un scop.
Dacă o amintire e ucisă în pădure şi nu o aude nimeni...
La ce oră trebuie să mergem mâine la tomografie?
Nu ştiu ce să zic... Nu văd să fie un angiom venos în creierul lui Ariel.
Sunt veşti bune!
Absolut! Foarte bune.
Eşti dezamăgit, nu?
Era o teorie frumoasă. Ar fi răspuns multor întrebări.
Recunosc că şi vedeam cum toţi nou-născuţii sunt testaţi
să se vadă dacă au "angiomul Dubois".
"Angiomul Dubois"? Sună bine.
Bună ziua. Scuze pentru întârziere.
- Voiaţi să mă vedeţi? - Da. Nu e mare lucru.
Am verificat până în 1995 şi n-am găsit nimic.
Nişte vecini s-au plâns că făcea zgomot, o amendă pentru parcare,
două pentru încălcări ale codului rutier...
Ce sunt astea?
Poze de la un semafor cu aparat de fotografiat
unde a trecut pe roşu în 1998. Ştii cum sunt. Treci pe roşu
şi fotografiază maşina sau şoferul, numărul de înmatriculare...
Reduc numărul contestaţiilor amenzilor. De ce?
O vedeţi pe femeia de pe scaunul din faţă?
Am mai văzut-o.
Nu e vorba de tine, ci de el.
Cred că eu sunt. Nu ştiu cine e femeia care stă lângă mine.
O cheamă Delmy O'Toole. E prostituată. Era...
Nimeni nu afirmă că de aceea era în maşina dv.
sau că făceaţi ceva ilegal sau imoral, dle Saunders.
Analizăm cazurile nerezolvate de dispariţii,
iar dra O'Toole lipseşte de la sfârşitul anilor '90.
Cunosc problemele pe care le aveţi cu memoria
şi ştiu că ceva întâmplat cu aşa de mult timp în urmă...
Totuşi, când am văzut această fotografie...
Ciudat... Săptămâna trecută nu m-aţi întrebat de altă femeie dispărută,
care era tot prostituată?
E ceva ce nu ştiu? Îmi petreceam mult timp...
- Avem dreptul la un avocat, nu? - Nu, nu avem nevoie de avocat.
Eu nu am făcut nimic rău, şi nici tu.
Desigur, aveţi dreptul oricând să apelaţi la un avocat,
dar nu este nimeni acuzat.
Sperăm doar să ne puteţi ajuta în aceste cazuri.
- Cazuri? Sunt mai multe? - Da, domnule.
Prostituate?
Nu au nici o legătură cu noi.
Vor doar să găsească nişte persoane dispărut.
Nu o cunosc pe această femeie.
Nu. Îmi pare rău.
Nu.
Nu le cunoaşte, bine? Nu le cunoaşte!
Dacă le-a întâlnit înainte de accident, nu-şi aminteşte de ele,
şi, oricum, ce mai contează? Asta a fost atunci.
Vă place deşertul, dle Saunders?
Vă place deşertul?
Nu, nu-i place deşertul. Refuză să se ducă acolo.
Indiferent unde vreţi să ajungeţi aţi greşit...
Taci, Jade!
Nu, David! Te iubesc.
Te-am iubit în fiecare secundă a fiecărei zile
de când te-am cunoscut la spital.
Şi ceea ce s-a întâmplat înainte... Jur pe Dumnezeu că nu contează.
Spune-mi că nu contează!
Şi eu te iubesc, Angela.
Nu e vorba de ceva ce ai făcut tu.
Cred că e ceva ce s-ar putea să fi făcut eu.
- Da, dar te iert! Şi te iubesc. - Nu sunt sigur că ar trebui...
Cred că nu sunt chiar cel care crezi tu că sunt.
Nu...
Ba da. Îmi pare rău...
Pot să văd din nou fotografiile?
Cred... De fapt, aş vrea să merg în deşert.
Credeţi că putem merge împreună?
Uite cine a venit acasă...
- Bună. - Buna, necunoscuto...
- Cum a fost deşertul? - Plin cu secrete şi cadavre.
Bravo ţie. L-ai prins.
Probabil...
Probabil?
Nu ştiu... Am găsit vinovatul. Cred că asta e bine.
- Atunci, ce te frământă? - Vino aici...
Al, ce faci?
Vreau să-mi amintesc toată viaţa clipa asta...