Masa e gata! Toată lumea, la masă!
La masă!
Îmi poate spune cineva ce e chestia aia?
E imposibil să te joci cu cheresteaua aia în mijlocul curţii.
E o rampă de skateboard. Cel puţin va fi, când o va termina...
Când o va termina...
Cu ce am mai greşit acum?
E foarte simplu. Locuieşti în aceeaşi casă cu alţi cinci oameni.
Curtea e a tuturor. Nu-ţi poţi lăsa "proiectele" în mijlocul ei...
Când termini cu ceva, pune-l la locul lui.
Dacă nu ai terminat cu ceva, tot trebuie să-l pui la loc.
Brian nu înţelegi. Eu nu vreau să fac ordine în urma ta.
Nimeni din familia asta nu vrea să facă ordine în urma ta.
Ai 15 ani. N-ar trebui să-ţi spun cum să te porţi.
Nu, nu vreau salată! Orice, în afară de salată.
Nu vreau să mai aud nimic de salată.
Brian?
- Eşti bine? - Da...
Poftim, bea asta.
Te simţi bine?
- Nu... - Joe!
Dă-l afară!
Haide!
- Eşti bine? - Nu. Ba da...
Nu e nimic...
E aproape primăvară. Am avut un vis cu Brian.
Cred că era timpul.
Ce faci?
Unde te duci? Nu e nici şase dimineaţa...
Am făcut o greşeală. Nu mai avem cafea.
Am fost la cumpărături, şi o trecusem pe listă.
Nu ştiu ce s-a întâmplat... Nu mai avem deloc.
Bine, nu mai avem. O să bem ceai.
O să bem chestia aia aromată pe care ne-a dat-o mama de Crăciun.
Mă duc să iau cafea.
- Unde te duci? - Să iau cafea.
La ce oră te-ai sculat, Al? La cinci? La patru?
- La trei? - Mai contează?
M-am trezit mai înainte, şi n-am reuşit decât să mă supăr.
Lasă-mă în pace, să mă urc în maşină şi să plâng puţin acolo,
unde nu mă vede nimeni. O să vin acasă cu un sac de cafea!
Au trecut 15 ani, Al. Pentru Dumnezeu, nu te mai chinui aşa.
N-a fost decât felul în care natura ne-a arătat că a greşit prima dată
şi că trebuie să ne grăbim şi să mai încercăm.
- Nu-mi ţine lecţii de biologie! - Ceea ce am şi făcut...
- Lasă-mă să mă duc după cafea! - Şi a fost foarte bine...
- Nu aţi deschis încă? - Şefa noastră nu a venit încă.
Trebuia să vină dimineaţă, când e aglomeraţie, dar...
- Cred că am numărul ei de telefon. - E aproape 6:30.
Aud ceva.
Mă întreb de ce nu răspunde.
Nu închide. Cred că aud ceva înăuntru.
- E mesageria vocală. - Închide şi sună din nou.
Închide şi sună la poliţie.
Fă-mi loc.
Ajută-mă.
- Ce? - Ajută-mă!
Cred că voia tare mult o cafea...
Anunţă poliţia că n-am dispărut. Sunt bine.
Sunt la Coffee Palace, unde sunt de o oră.
Eşti bine. Mă bucur.
Nu e ceea ce crezi. O femeie a fost atacată.
Am sunat la poliţie. Acum aştept să aflu...
Îmi pare rău pentru ce am spus mai înainte.
Nu ai de ce să-ţi pară rău.
Stai... Uită că am spus, asta. Nu ai adus cafeaua.
Ar trebui să-ţi pară foarte rău.
Le duc eu pe fete la şcoală?
Poţi să faci tu asta? Nu cred că acum pot pleca.
Mi-am dat seama.
Trebuie să închid.
Bine.
Mi s-a spus că tu ai găsit cadavrul. Ai ceva să-mi spui?
Venisem doar să iau nişte cafea. E aproape 7:30.
Aici sunt oameni de la procuratură, de la primărie...
- E ceva ce ar trebui să ştiu? - Nu. Eu fac doar act de prezenţă.
În ultima vremea au avut loc mai multe jafuri în cartier.
Proprietarii de magazine s-au înarmat. Era de aşteptat. Iar ea...
Victima se numea Cristian Morehouse. Avea 32 de ani. Era şefa de magazin.
Se pare că a murit din cauza unei lovituri la cap.
Arma e, foarte probabil, un termos din oţel
care a fost găsit lângă cadavru. Aşa ceva se vinde în magazin.
Se ştie cum a intrat făptaşul?
Încă nu, dar din casa de bani lipsesc 200 de dolari.
Aşadar, asta e varianta oficială? Este un jaf care a mers prost?
Pot să declar asta jurnaliştilor?
Staţi puţin... Cine jefuieşte magazine la şase dimineaţa?
La ora asta nu sunt mulţi bani în magazin. Ce a furat, mărunţişul?
Îmi pare rău. Nu trebuia să...
Dumnezeule, aş omorî pe cineva pentru o cafea.
Ce faci?
- Ce ai acolo? - Asta nu mai e camera ta, Ariel.
Încă mai locuiesc aici. Daca ai ceva acolo, am dreptul să ştiu ce e.
Ba nu.
- Bine. Să vorbim cu tata. - Poţi să ţii un secret?
Nu ştiu. Arată-mi ce e în dulap şi o să-ţi spun.
Tată!
- Ai venit acasă... - Ţi-ai dat seama de asta?
Ai fost în garaj?
Haide, fă ce ştii tu să faci. Timpul trece.
Urăsc câinii.
Haide...
Da, domnule. 7:30.
Vin cu dumneavoastră.
Noapte bună.
Şeful meu vrea să merg la slujba pentru Cristin Morehouse.
Vor veni mulţi jurnalişti şi, cum eu am găsit cadavrul...
Poţi să ai grijă mâine de copii şi de câine?
Am lăsat uşa dinspre curte deschisă. Poate fuge.
Nu ai făcut asta!
Aşa e, nu am făcut-o. Dar ce facem cu el?
Vom face fluturaşi, să vedem dacă nu aparţine cuiva.
Şi dacă e al cuiva? Bridgette s-a ataşat de el.
Am auzit-o spunându-i lui Marie
că vrea să se mărite cu el şi să aibă căţei cu el.
Vorbesc serios. Nu putem aştepta. Ori îl cere înapoi stăpânul lui
şi trebuie să-l smulg din braţele fiicei noastre,
ori rămânem cu potaia asta pe cap până când Marie intră la facultate,
şi atunci o să pot să-l conving să intre sub roţile unui camion.
Dumnezeu te va pedepsi.
Bine, uită de partea cu camionul.
O să-i pun ceva în mâncare. E mai uman. Nu va simţi nimic.
Eşti un mincinos... Ţii la câinele ăsta.
Ba nu.
- Ştiu că ţii la el. Ba nu.
Cine scrie fluturaşii? Eu sau tu?
Fac asta mâine. Crezi că ar trebui să-l spăl?
Doar puţin, cu furtunul, ca unui biet căţel jegos ce e.
Vino aici...
Ce faci? Nu vreau saliva ta pe mine!
Vrei să fii angajat?
Cei care nu se şterg la gură după ce mănâncă nu sunt angajaţi nicăieri.
- Fă-i praf, puştiule. - Mulţumesc.
Eşti nebună...
- Ce este? - Nu ştiu... Toate astea.
Mi-am pus costumul asta negru de prea multe ori,
am fost la prea multe înmormântări
şi am ascultat prea mulţi politicieni spunând prea des
că victima nu a murit în zadar.
Că de data asta vom face ceva diferit, că vom fi în siguranţă.
De câteva ori, am ţinut chiar eu discursul ăsta.
Îmi pare rău. Ştiu că nu vom mai avea niciodată aceste două ore.
Încă nu avem nici un indiciu?
Unul singur. Cristin Morehouse şi soţul ei aveau probleme.
De două ori a fost chemată poliţia la ei acasă.
- El s-a mutat acum o lună. - Ce vreţi să spuneţi?
Nu sunt sigur că spun ceva, dar o femeie isteaţă m-a întrebat ieri
cine jefuieşte magazine la şase dimineaţa. Asta m-a pus pe gânduri.
Să fi fost nişte puşti,
sau un cunoscut al ei care nu era interesat de bani?
- Bună dimineaţa. - Noul primar adjunct...
- Felicitări. - Mulţumesc... cred.
Îţi spun peste o oră dacă ai motive să mă feliciţi.
O să te descurci de minune.
E o slujbă de înmormântare. Nu vinde nimeni bilete.
Spune-le că îi vei prinde pe cei răi şi că vor fi în siguranţă pe străzi.
Spune-le chestia cu unitatea specială. Le place la nebunie.
Primarul, procurorul şi şeful poliţiei sunt conştienţi
că jaful şi crimele au devenit ceva obişnuit în Saguaro Heights.
De aceea, primarul a autorizat formarea unei unităţi speciale
pentru reducerea criminalităţii în Saguaro Heights...
L-am găsit pe soţ. Vine să discutăm.
Vine şi presa...
James, ea e Allison Dubois. Lucrează cu mine.
Cu ea ar trebui să vorbeşti. Ea a descoperit cadavrul.
- E adevărat? - Da, ieri dimineaţă.
Nu puteam dormi. M-am trezit devreme, şi m-am dus sa cumpăr cafea.
Credeţi că e adevărată afirmaţia celor din cartier
care spun că forţele de poliţie de aici sunt insuficiente,
că zonele comerciale mai bogate sunt mai bine protejate?
Aveţi ceva de spus în privinţa asta?
Doamnă?
- Afirmaţi că nu v-aţi văzut soţia... - De sâmbăta trecută.
M-a sunat să-mi spună că are probleme cu tocătorul deşeuri.
M-am dus să-l repar. E şi casa mea. Ea e încă soţia mea.
Era...
Dacă nu va supăraţi, ce probleme aveaţi cu soţia dv.?
Ce impresie ţi-a făcut?
- Poftim? - Omul nostru. Ce părere ai?
Nu simt nimic.
Cea mai mare problemă era a copiilor.
Amândoi ne doream copii.
Au fost nişte probleme. Orice am fi făcut, nu rămânea însărcinată.
- Cred că v-a fost greu... - Se considera vinovată.
Cu mult înainte să o cunosc, ea...
A avut probleme cu drogurile. Dar spunea de multe...
Un loc ca Coffee Palace trebuie să aibă dosare ale angajaţilor.
E posibil să văd aceste dosare sau cererile de angajare?
Cred că Lee ţi-a luat-o înainte. Am văzut dosarele pe biroul lui.
Te poţi uita la ele după ce terminăm aici.
Jessie Andrews...
În acel moment aveam deja adresa lui.
Stai puţin... Nu te-ai dus acolo, nu?
Cum să nu mă duc?
Nu i-am bătut la uşă. Am trecut pe lângă casa lui. Am parcat vizavi.
Al...
Să nu văd unde locuieşte, ce culoare are casa sa,
cum arată strada lui sau cine sunt vecinii săi?
Al, e foarte simplu. Nu te duci, şi gata.
- Nu înţelegi... - Ba da, Allison, înţeleg perfect.
Ai avut un vis despre copilul nostru nenăscut.
În acel vis, copilul nostru semăna
cu copilul pe care l-ai văzut la slujba de înmormântare.
Asta e tot. Asta e legătura.
Allison, distanţează-te puţin. Gândeşte în perspectivă.
Joe, arăta exact ca...
Bine, dar asta nu înseamnă că e fiul nostru!
Pentru noi, nu e decât un copil dintr-un vis.
Te duci la magazinul ăsta o dată, poate de două ori pe lună, nu?
Poate că l-ai văzut acolo şi nu-ti mai aminteşti.
I-ai reţinut chipul şi i l-ai dat copilului din visul tău.
Tată, Angus zgârie la uşă! - Vin imediat, Bridge...
Îmi pare rău....
Ştiu că treci printr-o perioadă dificilă şi vreau...
Aş vrea să spun ceva ca să nu mai suferi.
Mamă!
Brian!
Dna Morehouse e moartă! Îmi pare rău... A murit.
Ce tot spui? Ce s-a întâmplat? Brian!
Brian, răspunde-mi! De ce te-ai dus acolo?
Nu trebuia să te mai duci acolo! Unde ţi-a fost mintea? Brian!
Brian?
Brian...
Bine... Totul e sub control.
Mă ocup eu de hainele tale.
Tu termină-ţi baia.
Şi, după ce termini baia, vreau să faci un duş.
Şi, după ce termini duşul, vreau să faci încă o dată baie.
Şi, după ce termini, cheamă-mă. O să curăţ eu totul.
Bună dimineaţa. Apelul de trezire pentru dv., ca funcţionar civil.
Domnule procuror...
Avem un suspect credibil în cazul Morehouse.
L-am autorizat pe det. Scanlon să ia legătura cu el
şi să-l cheme aici. Speram să poţi veni şi tu.
- Nu înţeleg... Dar soţul ei? - Soţul are un alibi solid.
În dimineaţa crimei era cu o femeie care mai e şi măritată.
Deşi situaţia e jenantă, e dispusă să confirme unde se afla el.
Scanlon trebuie să sune din clipă în clipă.
Am vrut să discute cu puştiul înainte ca acesta să plece la şcoală.
E un puşti?
Da. Ne-am concentrat asupra unui tânăr care a lucrat acolo.
Îl cheamă Andrews. Jessie Andrews.
Credeam că primul meu şef va fi un grăsan care va ţipa la mine.
Ea nu era aşa. Era drăguţă, amabilă
şi se putea vorbi cu ea. Îţi răspundea.
Îmi plăcea acolo. Ea făcea să fie foarte plăcut.
Alţi angajaţi spun că îi cumpărai lucruri.
De ziua ei. Ceilalţi tineri i-au spus că era ziua ei,
iar el i-a cumpărat un parfum.
E un lucru foarte drăguţ. Ar trebui să fii mândru.
Aşadar, i-ai cumpărat parfum.
Nu i l-a cumpărat... L-a "împrumutat" de la mine.
Era foarte scump şi cred că a fost puţin surprinsă.
Jessie, crezi că asta a determinat-o să te concedieze?
Ştiţi despre asta?
Ne-am uitat la dosarul tău de angajat
şi unii dintre foştii tăi colegi ne-au dat mai multe detalii.
Cred că a fost de ambele părţi.
Poate că nu mă concentram destul
pentru ca-mi plăcea să vorbesc cu ea.
Dar cred că şi ei îi plăcea să stea de vorbă cu mine, aşa că...
Nu ştiu. Probabil că da... Nu o condamn.
Aşadar, nu ai fost supărat pe ea când mai trăia?
Nu. Dumnezeule, nu... Îmi lipsea.
- Şi acum îmi mai lipseşte. - Bine...
Aşadar, te-a concediat. Dar tu ai mai venit pe acolo.
Evident, Jessie nu a procedat cum trebuia.
La început, nici nu mi-a spus că a fost concediat.
Cred că îi era ruşine.
Se prea poate, dar am înţeles că situaţia a devenit mai încordată.
Era prima lui slujbă. Nu voia să o piardă.
Sigur că nu.
Jessie, ne poţi spune unde erai miercuri între 5:00 şi 6:00?
- Fiul meu e acuzat de ceva? - Nimeni nu e acuzat de nimic.
Îi intervievăm pe toţi angajaţii de la Coffee Palace,
şi fiecare angajat a răspuns la această întrebare.
Dacă vreţi să ne oprim ca să căutaţi un avocat pentru Jessie,
vom înţelege, dar, după părerea mea dacă nu are nimic de ascuns,
asta ar fi pierdere de vreme şi de bani. Însă dv. hotărâţi.
- Spune-le, Jess. - Eram acasă. Dormeam.
- Poate confirma cineva? - Eu.
- Am venit de la spital pe la 4:30. - Dimineaţa?
Am avut o intervenţie de urgenţă. - Sunt obstetrician.
M-am uitat să văd dacă doarme, ca întotdeauna, şi era acolo.
Mai era cineva acasă, dr. Andrews?
Nu! Nu sunt căsătorită, dle detectiv.
Suntem doar noi doi, Jessie şi cu mine.
Jessie, îmi poţi spune ce măsură ai la pantofi?
Scuzaţi-mă, dar şi pe ceilalţi angajaţi i-aţi întrebat asta?
Dr. Andrews, sunt sigură că citiţi ziarele
şi cred că ştiţi cât de mult suntem presaţi să rezolvăm acest caz.
Dar nu putem face asta până când nu-i eliminam
pe toţi cei care au intrat în contact cu dna Morehouse.
Am găsit urme de paşi în sângele victimei.
Modelul tălpii indică nişte pantofi sport de mărimea 40.
Nu sunt poliţistă, dar mulţi oameni poartă mărimea 40.
Mulţumesc.
- Jess, ai o pereche de Z-Jams? - Nu eşti obligat să răspunzi.
Am venit aici să vă ajutăm.
Dacă fiul meu e suspect, vom căuta un avocat.
Este dreptul dv., dr. Andrews.
- Nu i-aş fi făcut nici un rău... - Nu mai scoate nici un cuvânt, Jess.
Mamă, Bridgette îi dă mâncarea noastră lui Angus.
Bridgette, Angus are mâncarea lui, iar noi o avem pe a noastră.
Am verificat. N-a sunat nimeni ca să-l ia pe prietenul nostru.
Asta înseamnă că îl păstrăm?
Ştii ceva? Să o luăm pas cu pas. Mai aşteptăm câteva zile.
- Nimeni nu vrea câinele ăsta! - Bridgette îl vrea.
Mă duc să caut un camion.
La ce te gândeşti?
Mă gândesc să-l las la veterinar azi, când merg la muncă,
să vedem dacă a fost vaccinat.
Dacă ne hotărâm să-l păstrăm, măcar ştim la ce să ne aşteptăm.
- Bună, frumoaso... Ce găteşti? - Peşte. Vrei să vii cu mine?
Vă mulţumesc că aţi mai ţinut deschis 15 minute.
Am încercat să plec mai devreme, dar apoi a sunat telefonul, şi...
Nici o problemă... Când mi-aţi spus că dv. şi Angus sunteţi clienţi noi...
Dle Dubois, spuneaţi că e un câine vagabond?
Da... Fiica mea l-a adus acasă acum câteva zile.
Aşadar, nu s-a ataşat foarte mult de el.
Ştiţi cum sunt copiii... S-a ataşat foarte mult de el.
Vreţi să spuneţi că aparţine altcuiva?
- Vreau să spun că e bolnav. - E bolnav? Ce are?
Pentru început, cred că are cam 12 ani.
Aşadar, în ani de câine, are 84... Are 84 de ani?
Nu putem fi siguri în privinţa vârstei, dar sunteţi pe aproape.
Chiar şi după o singură examinare vă pot spune că are ficatul mărit,
îşi pierde vederea şi e clar că respiră greu.
- Se va face bine? - Aş vrea să am veşti mai bune.
- Vreţi, să spuneţi că va muri? - Mă tem că da.
Cât mai are de trăit?
O săptămână, o săptămână şi jumătate.
- Când vrei să-i spui? - Chiar trebuie să-i spunem?
Nu ştiu...
Îţi dau 100 de dolari dacă îi spui tu.
Nu, mulţumesc. Mă tem că azi am distrus deja viaţa unui copil.
Unul pe zi e limita mea.
- Am şi veşti bune, şi rele. - Mă mulţumesc cu orice fel de veşti.
Vestea bună e că am analizat hainele. Sângele e al lui Cristin Morehouse,
iar pantofii sport se aseamănă cu cei de la locul faptei.
O etichetă de la spălătorie face legătura
între tricou şi Jessie Andrews.
O maşină de poliţie a plecat după el.
Vestea rea e că nu am rezolvat problema criminalităţii din cartier,
dar mă mulţumesc cu orice victorie. Allison?
Felicitări. Scuzaţi-mă, nu mă simt prea bine.
- Te simţi mai bine? - Poftim?
Am întrebat dacă te simţi mai bine. Ai spus că pleci acum două ore.
Ca să vă răspund, nu, nu mă simt mai bine. Mă simt groaznic.
Alaltăieri m-aţi întrebat dacă eu cred că băiatul e vinovat,
şi nu am răspuns nimic.
Sinceră să fiu, tot ce visez îmi spune că e vinovat,
dar nu înţeleg de ce tot ce simt
îmi spune să-l protejez ca un părinte, ca o mamă.
Dacă mai are importanţă, când urma să fie băgat în celulă
a recunoscut că s-a dus să o vadă pe Morehouse în dimineaţa aceea.
Ştia că va fi singură când deschidea magazinul.
El spune că era deja moartă, dar nu a chemat poliţia.
Dacă asta te face să te simţi mai bine...
Poate că spune adevărul. Poate că era moartă când a găsit-o.
Allison...
Nu putem lua în calcul această posibilitate
şi să îi mai verificăm pe soţ sau pe femeia cu care era el?
Poate că ea voia să scape de Cristin.
Eu mă duc să mă ocup de nişte cazuri nerezolvate,
care merită cu adevărat atenţie.
Bine. Dacă nu vă deranjează, pot să mă mai uit o dată peste dosare?
Mulţumesc.
- Cum merge verificarea? - Nu prea înţeleg ceva...
- Şeful tău mi-a spus asta. - Nu la asta mă refer.
Kevin Morehouse a spus că soţia lui nu putea avea copii,
dar, după raportul legistului,
forma uterului ei arată că a născut un copil.
Bine... Nu ştiu unde vrei să ajungi, dar trebuie să ştii
că avocatul băiatului vine aici pentru o înţelegere.
Regret, Allison, dar e vinovat. Chiar şi avocatul lui ştie asta.
Să vă spun eu ce ştim.
Clientul dv. avea o obsesie pentru dna Morehouse.
Ştim că au avut o altercaţie în ziua în care ea a murit
şi că ea, supărată, a chemat-o pe mama băiatului să-l ia acasă.
Ştim că o pungă cu haine pătate cu sânge a fost găsită azi,
iar sângele este ideatic cu al dnei Morehouse.
Acum vă voi spune ce cred.
Cred că avem suficiente motive să vă acuzăm clientul
şi că, dacă e judecat ca adult,
juriul n-ar ezita să-i dea pedeapsa maximă.
Are doar 15 ani... Ar însemna să îi răpiţi următorii 30 de ani din viaţă.
Aş minţi dacă aş spune că vârsta lui nu m-a pus pe gânduri,
şi de aceea am fost de acord să discutăm acum.
Dacă recunoaşte, voi recomanda să fie acuzat de omor din culpă.
Patru ani într-o închisoare pentru tineri.
Totuşi, dacă doriţi un proces, vreau să ştiţi că îl voi acuza ca adult
şi că voi cere pedeapsa maximă.
Puteţi să vă consultaţi între voi. Aveţi 15 minute.
- Cât timp o să faci asta? - Toată viaţa. Te deranjează?
Pe mine, nu, dar se pare că va fi mult loc liber in patul nostru.
Poate că ar trebui să dau anunţ la ziar, să închiriez jumătate.
- A mărturisit tot. - A spus de ce a făcut-o?
În ziua în care ea a sunat după mama lui, el s-a simţit umilit
şi şi-a zis că nu vrea să se termine aşa.
A pus ceasul să sune, s-a trezit devreme, s-a întors a doua zi,
a găsit-o când deschidea... Ea s-a enervat, el a luat un termos...
- Dar mama lui adevărată? - Dr. Andrews? Ce e cu ea?
A mărturisit că a pus hainele lui în tomberon?
Nu. Nu a venit vorba despre asta şi eu nu am spus nimic.
Ea e adult, Joe. Ar fi fost închisă mai mult timp pentru complicitate
decât va face el pentru omor.
- Şi scapă, pur şi simplu? - Încerca să-şi protejeze copilul.
Cel puţin, aşa va fi cu el peste patru ani, când va ieşi.
Adevărul e că, dacă era vorba de Ariei, Bridgette sau Marie
aş fi făcut acelaşi lucru.
Dacă tot a venit vorba de protejarea copiilor tăi,
bănuiesc că nu te-ai gândit cum să îi spui fetei noastre mijlocii
că îi moare câinele.
Nici eu. Trebuie să închiriez jumătate de pat. La revedere.
Sunteţi şefa lui Jessie? Cristin...? Dna Morehouse?
Dr. Andrews?
Îmi pare rău pentru ce a făcut Jessie.
- Ne cunoaştem? - Nu, nu cred.
Să mergem.
Sunteţi sigură? Ce specializare aveţi, dacă nu vă supăraţi?
Trebuie să plec. Sunt aşteptată peste 20 de minute la spital.
Îmi pare foarte rău. Nu vă va mai deranja.
Dr. Andrews!
E al meu, nu-i aşa? E al meu!
Ce vrea să spună? De ce striga aşa?
Nu e nimic, dragule. Absolut nimic.
Intraţi.
Ştiu că am întârziat puţin. La spital era...
Înţeleg. Mă bucur că v-am găsit cât mai eraţi în oraş.
De îndată ce mi-aţi spus că îl puteţi ajuta pe Jessie...
Cum se simte?
Pe cât de bine se poate în situaţia asta...
Avem nişte neclarităţi şi speram să ne ajutaţi să le lămurim.
Vă spun tot ce ştiu, orice vreţi să aflaţi.
Dr. Andrews, în seara de dinaintea morţii lui Cristin Morehouse,
când v-a sunat să veniţi după Jessie...
- Era prima dată când o întâlneaţi? - Aşa cred... Da.
Uitaţi care e problema. M-am uitat peste autopsia lui Cristin.
Se pare că, la un moment dat, ea a dat naştere unui copil.
- Bine... - Asta m-a făcut curioasă.
Soţul ei afirmă că infertilitatea era o problemă serioasă la ei.
Am verificat şi am dat peste acest certificat de deces.
Se pare că a dat naştere unui copil, cu mulţi ani înainte de a se mărita,
dar copilul a murit la scurt timp după naştere.
Ce este acesta?
Dv. aţi semnat certificatul de deces, dr. Andrews. Aţi fost acolo.
Bine... Da, e semnătura mea.
Au trecut 15 ani, avea alt nume de familie...
Nu-mi amintesc deloc de ea.
Iată încă un lucru interesant. E o contradicţie.
Aparent, în ziua în care aţi asistat la naşterea fiului lui Cristin
aţi născut şi dv. un copil.
Dr. Andrews...
Acum 15 ani lucram voluntar ca intern la o clinică.
Într-o noapte a intrat o tânără drogată.
ca majoritatea pacienţilor noştri.
Spunea că are dureri mari şi că nu ştie de ce.
După o scurtă examinare,
i-am spus că e însărcinată în opt luni şi că era în travaliu.
- Şi ea nu ştia? - Nu voia să ştie.
Mi-a spus că drogurile sunt viaţa ei.
Nu ştia cine era tatăl şi nici nu-i păsa.
Când i-am spus că va naşte, s-a uitat la mine şi a spus
"Unii plătesc mult pentru un copil alb, nu?"
M-a întrebat cât crede că ar putea primi pentru el.
Avea dureri mari. I-am dat ceva care să o adoarmă
şi o oră mai târziu se năştea Jessie.
L-am spălat şi l-am învelit într-o pătură.
Voiam să chem poliţia, dar tremura aşa de tare...
- Tremura? - Jessie s-a născut dependent.
Am aşteptat. L-am ţinut în braţe şi l-am legănat până când s-a liniştit.
Şi acum mai simt greutatea corpului său micuţ, îi văd chipul...
Era neajutorat, şi avea nevoie de cineva care să aibă grijă de el,
de cineva care să îl protejeze...
Cumva, am ştiut că eu trebuia să fiu aceea.
Viaţa mea, aşa cum o ştiam, se terminase.
I-am dăruit-o lui. I-am dăruit tot ce aveam.
Şi aţi devenit mama lui...
Când Cristin s-a trezit, i-am spus că bebeluşul murise.
Ştiam că nu e bine ce fac, dar vă jur, dnă Dubois, a fost uşurată.
Atunci am ştiut că aşa era cel mai bine pentru toţi.
În mod sigur, era cel mai bine pentru Jessie.
Şi n-aţi mai văzut-o niciodată?
M-am mutat cu el în Tempe. Nimeni nu ne cunoştea şi nimănui nu-i păsa.
Ne-am mutat în Phoenix trei ani mai târziu.
Am presupus că plecase de mult, sau poate că murise...
Săptămâna trecută, când m-am dus la Coffee Palace, m-a recunoscut.
Mi-a spus că nu se mai droga, că putea fi o mamă bună pentru Jessie.
A spus că avea dreptul să-l ia.
Am implorat-o să fie rezonabilă, i-am spus că ne putem înţelege,
dar ea a zis că va chema poliţia.
După aceea, nu-mi amintesc ce s-a întâmplat.
Ştiu doar că întindea mâna după telefon şi...
Probabil că am lovit-o. Nici nu ştiu cum...
Eram speriată şi am plecat... Am lăsat-o acolo.
Unde a găsit-o Jessie, care spera să poată vorbi cu ea...
Trebuie să chem nişte oameni. Trebuie să le spunem...
Probabil că mă credeţi o fiinţă îngrozitoare
pentru că l-am lăsat să fie învinuit în locul meu,
dar m-am gândit că aşa voi putea fi alături de el când va ieşi.
Acum, va merge la orfelinat,
şi singura mamă pe care a cunoscut-o, va rămâne departe de el toată viaţa.
Dnă Dubois, în locul meu aţi fi procedat altfel?
Mă întorc imediat.
Eşti pregătită?
Cum, m-am lăsat convinsă să fac asta?
Mulţumesc pentru sprijin...
- Bridge, trebuie să vorbim... - Am făcut ceva?
- Te superi dacă închid televizorul? - Ce am făcut?
Bridge, ştii că ieri am fost la veterinar cu Angus...
Se pare că Angus nu se simte bine.
Mă tem că e foarte bolnav. Nu mai are mult de trăit.
- Da, ştiu. - Ştii?
Da. Am ştiut de cum l-am văzut. E foarte bătrân, ştii?
Bridge, scumpo, dacă ştiai că va muri, de ce ai mai vrut să-l ţinem?
Scumpo, de ce nu ai spus nimic?
Pentru că ştiam cât de mult ţii la el, tată.
Nu am vrut să fii trist. Nu cred că aş fi suportat să te văd aşa.
Acum pot să mă uit cu Angus la desene animate?
- Ţi-am spus că urăsc câinii? - O dată sau de două ori...