Agent 47? Agent 47, trezeşte-te.
Agent 47, am fost anunţat că misiunea ta s-a terminat. A fost anulată.
- Bea asta. - Regret, dar nu-mi place gustul.
Înţeleg, dar asta e regula. Băieţi...
Vă rog, nu! Nu-mi place gustul!
Înţeleg, dar am mâinile legate. Asta e regula.
Haide, ţine gura deschisă...
Nu am de ales. Nu fac decât să urmez regulamentul.
Haide...
Ar trebui să te simţi bine.
Ceea ce ai reuşit e definiţia unui lucru bine făcut.
Acum vrei să vezi care e următoarea ta misiune?
Nu!
În următoarea ta misiune vei cerceta
efectele gravitaţiei asupra craniului uman.
Prietenii mei îţi vor da drumul, după care vom paria
cât de mare va fi pata pe care o vei lăsa pe trotuar.
- Fascinant, nu? Unu... - Nu, vă rog!
- Doi... - Nu pentru asta am devenit agent...
Trei!
- Te simţi bine? - Tocmai am avut un vis nebunesc...
Tu ai auzit ce ai spus?
Era şi David Carradine în el. A fost aruncat de pe un bloc.
Nişte indivizi l-au aruncat, iar el a murit. Despre asta am visat.
Asta sună aproape... normal. - Aşa crezi?
Absolut. Să fiu cinstit, şi eu am avut un vis ciudat.
Nu mai spune...
Eram pe o insulă pustie, pe care nu eram decât eu şi Angelina Jolie.
- Ce... - Nu e amuzant!
Credeam că stăm de vorbă...
Nici măcar nu mi se pare atrăgătoare.
Ce faci?
La masă nu se citeşte.
- Mamă! - Ce e, Ariel?
Nimic.
- E 7:20. De ce nu m-ai trezit? - Nu ştiu. Păreai fericit.
Nu puteam să vă întrerup pe tine şi pe Angelina...
- Cine e Angelina? - Nimeni. O prietenă a tatălui tău.
Presupun că în ziar nu scrie despre moartea lui Lăcustă...
Nu. Absolut deloc.
- Ce e asta? - Ce să fie?
Asta. Liniştea... Mi se pare stranie la ora asta.
- Unde sunt zgomotul, agitaţia? - Bridgette citeşte.
"Danielle în pericol"? Nu citeai asta şi aseară, Bridge?
Ba da, dar îmi place.
"Danielle în pericol", "Danielle în încurcătură",
"Danielle în primejdie". Le are pe toate. Le citeşte tot timpul.
Ultima dată am găsit-o citind în baie.
Dar sunt bune!
- O pătezi cu mâncare. - Ba nu!
O citesc doar pentru că nu mai am altele şi îmi plac.
- Iar mie îmi palce că îţi plac. - Şi mie îmi place.
De fapt, când vin de la lucru o să trec pe la librărie.
Dacă mai au ceva cu Danielle îţi cumpăr.
- Adevărat? - Sigur.
"Danielle în magazin", "Danielle în Duluth", "Danielle în pădure"...
O să aflu toate locurile în care a fost Danielle.
Trebuie să-mi cer scuze pentru seara trecută.
E vreun motiv pentru care nu te uiţi la mine?
În afară de cel mai evident.
Groaznic mod de a muri... Nu am avut de ales.
Agenţia nu a avut de ales. Trebuie să protejăm codul, nu?
Sper să ne poţi ierta într-o bună zi.
Coborâţi, doamnă?
Nu-mi place să cer favoruri.
Soţia mea face acţiuni caritabile împreună cu o femeie, Jesica Delaney.
Fratele ei lipseşte două săptămâni.
M-a întrebat dacă nu cunosc pe cineva care poate face cercetări
fără să implice poliţia.
Îmi pare rău, dar nu înţeleg.
Fratele ei e mai ciudat. Nu a lucrat ani de zile...
E ceva mai excentric, dar nu e genul care să nu ţină legătura cu ea.
De aproape două săptămâni nu e de găsit.
Ea şi soţul ei îl întreţin. Sunt foarte îngrijoraţi.
Tot nu înţeleg. De ce te-au sunat pe tine?
De ce să nu implice poliţia, şi de ce nu angajează un detectiv particular?
Au angajat unul. Nu a descoperit nimic.
Şi de ce nu au apelat la poliţie?
Printre alte excentricităţi, omul ăsta e îngrozit de poliţie.
Ei se tem că, dacă se fac cercetări, nu va mai ieşi din ascunzătoare.
Speram că voi doi...
Sigur. Voi proceda ca de obicei. O să sun la spitale, la morgă...
Aveţi aici adresa lui şi telefonul proprietarului locuinţei.
Proprietarului i s-a spus că va fi sunat de o prietenă de familie
care va arunca o privire.
- Pot să încerc. - Ai nevoie de un însoţitor?
Sigur. Te sun după ce iau legătura cu proprietarul.
Codurile sunt uimitoare... Nu-i aşa, dna Dubois?
Şi viaţa e un fel de cod, nu? Şi moartea...
Şi moartea e un fel de cod. Nu sunteţi de aceeaşi părere?
Putem face asta când plec de la lucru, pe la opt?
Allison?
Bună seara. Mă scuzaţi...
Caut cărţi cu Danielle. "Danielle în pericol" şi celelalte...
Beverly Rhodes. E o scriitoare minunată.
Sunt aici. Avem trei. "Danielle în pericol",
"Danielle în încurcătură" şi "Danielle în primejdie".
Le avem şi noi. Speram să mai fie şi altele.
Să verificăm în computer.
Îmi pare rău, doar acestea trei au fost publicate.
Vor mai fi publicare şi altele? Beverly scrie încă una?
Am o fetiţă care e nebună după cărţile ei...
Mă îndoiesc. Beverly Rhodes a murit anul trecut.
"Cu mâna pe inimă, Danielle spuse că e bine să fii pregătit".
"Odată tema făcută, ai timp de distracţie,"
"fără să te gândeşti la altă atracţie".
Noapte bună, îngeraşule. - Noapte bună, tată.
Ai citit bine, tată.
Mulţumesc. Îţi sunt recunoscător. Ştiu că publicul de aici e dificil.
- Îmi place Danielle. - Ştiu, scumpo.
Mă gândeam că ar trebui să începem să citim alte cărţi,
să o lăsăm puţin pe Danielle. Ce zici?
Dar nu vreau asta... Vreau să citesc tot ce s-a scris despre ea.
Cred că ai şi făcut-o.
Sunt doar trei cărţi, scumpo, şi tu le ai pe toate.
Sigur că le ai. Ai "Pericol", "Încurcătură", "Primejdie".
- Astea sunt toate. - Ba nu. Ştiu că mai e una.
Nu cred, scumpo. O să verific, dar nu cred.
- Până atunci, somn uşor. - Mulţumesc, tată.
Cred că menajera e liberă anul ăsta.
Ce crezi ca înseamnă astea?
Nu ştiu. Poate calcula cât să-i dea bacşiş
celui care-i aducea pizza.
Da, dle, ştiu cum să fac asta.
Los Angeles. Harmon, Hotel, poimâine... Nu, pot să fac asta...
Iau o cameră şi aştept să mă contactaţi. Am înţeles...
Cred că omul nostru a plecat.
Sertarele sunt deschise, iar hainele lipsesc.
În baie nu sunt periuţa şi pasta de dinţi sau pieptenul,
şi nu-i văd nici portofelul, actele sau cheile. Te simţi bine?
Da... Cred că e în Los Angeles, la Harmon Hotel.
Bine... Altceva?
Da. Cred că seamănă mult cu David Carradine.
MOARTE
- Eşti trează? - Da.
Ce faci?
E computerul tatei? Ştii că nu ai voie să te joci cu el!
- Îmi pare rău... - De cât timp eşti aici?
- Nu ştiu. De ceva vreme. - Bridgette...
Ce a mai făcut acum "geniul"? - Ariel...
- Nu te priveşte! - Cui îi pasă?
- Pot să mănânc cereale? - Da.
- Iar ai lăsat mizerie în baie. - Ba nu.
Chiloţii tăi sunt pe dulap, prosopul tău e în cadă şi nu ai tras apa.
CODIFICĂ
- Ba am tras-o! - Ba nu!
DECODIFICĂ
Atunci, al cui era rahatul din toaletă?
- Nu era rahatul meu! - Ba da!
MOARTE
- Nu era al meu! - Ba da!
Putem să nu pomenim cuvântul ăsta la masă?
Mulţumesc.
- Poţi veni puţin? - Ce este?
Trebuie să încălzesc ceva un minut.
Gata.
- M-aţi căutat? - Da. Intră.
De cât timp te cunosc, de un an? Trebuie să mărturisesc,
de câte ori se adevereşte una dintre viziunile tale...
Despre ce vorbiţi?
Fratele lui Jessica Delaney se cazase la Harmon Hotel, în Los Angeles.
Familia mi-a permis să-l trimit pe detectivul Scanlon acolo.
Mulţumesc. Îţi sunt recunoscător, şi am vrut să-ţi spun asta.
Te-ai mai gândit la problema noastră?
Cum îi oprim pe terorişti înainte să atace?
Cine eşti? Ce eşti?
Eşti o fantomă, o halucinaţie? Eşti un vis?
Înţelegi cum operează aceşti terorişti, nu?
Când un terorist trebuie să comunice, va cere o parolă.
Poate face asta de oriunde,
de la un telefon public, de la unul mobil, prin e-mail...
Nu contează cum. Important e că primeşte o parolă
pe telefon, prin Internet, pe pager... Nu e foarte sigur,
dar introduce această parolă într-un dispozitiv ca acesta,
care foloseşte un algoritm să genereze o nouă parolă.
Aceasta e adevărata parolă,
o parolă fluidă, care se schimbă la fiecare şase secunde.
Ceea ce-ţi cer e să descifrezi algoritmul
care face posibilă această conversie.
Regret, dar nu înţeleg. Cred că nu vorbiţi cu cine trebuie.
Nu ai spus tu că va fi la Harmon Hotel?
Allison, e un simplu "mulţumesc".
Acceptă şi pleacă odată de aici, ca să-mi pot vedea de treabă.
Da, desigur... Iertaţi-mă.
Ţi se pare că toţi te privesc, nu?
Începi să devii paranoică, dar există antidoturi pentru asta.
Nu-ţi face griji, eu şi oamenii mei ne vom ocupa de ei.
Singurul lucru la care trebuie să te gândeşti
e "codifică - decodifică".
- Bună. - Eşti bine? Pari încordată.
- Tu m-ai sunat. Ce este? - Încerc să lămuresc ceva.
Transferam nişte fişiere de pe laptop pe computerul de la birou.
şi am găsit nişte fişiere pe care nu le recunosc. Din întâmplare...
Bridgette se juca dimineaţă la el. Îmi pare rău. Am oprit-o.
Nu cred că a apucat să strice ceva...
Nu face nimic, cât timp ştiu despre ce e vorba.
Nu ştiu dacă sa le printez sau să le şterg.
Trebuie să închid. Calea e liberă.
"Calea e liberă?" Al?
Îmi pare rău.
Regret că trebuie să te fac să treci prin asta.
E groaznic să-i vezi cum te urmăresc,
să fii convinsă că toţi te privesc, că sunt pe urmele tale.
Cred că eşti ca mine,
şi eşti suficient de inteligentă încât să-ţi dai seama că nu e real.
Totuşi, inima îţi bate cu putere şi adrenalina îşi face efectul...
E imposibil să nu cedezi acestei senzaţii.
- Aşadar, astea sunt halucinaţii? - Aşa e viaţa, nu?
Nu sunt foarte sigur. Sunt matematician, nu psiholog,
dar bănuiesc că o parte din tot ce văd, din tot ce simt nu există.
Aşadar, lucrurile pe care le văd şi le simt...
- Provin de la tine? - Cred că da.
Chiar şi omul care vorbeşte despre coduri?
Ce sunt astea? Sunt amintiri sau închipuire?
Sunt tot felul de lucruri, câte puţin din toate, probabil.
Îmi pare foarte rău.
Semeni cu un actor faimos.
Chiar aşa? Dumnezeule...
- Crezi că eu îl cunosc? - Ştii cine e David Carradine?
Desigur. Îmi închipui adesea că sunt el.
De multe ori îmi închipui că sunt altcineva,
dar cel mai adesea sunt el.
Allison?
Ce faci aici, pe întuneric?
- Spune-mi că te simţi bine... - Mă simt bine.
Mi-ai făcut un serviciu, aşa că îţi voi face şi eu unul.
Du-te acasă. Ia-ţi liber tot restul zilei.
Nu e nevoie...
Bine, nu e un serviciu, e un ordin. Ne vedem mâine.
Actorule...
Actorule, trezeşte-te! Te caută cineva la telefon...
Mamă, nu m-ai auzit?
Am spus că te caută cineva la telefon.
Iartă-mă... Cred că am aţipit.
Salutări din Los Angeles. Ce veşti vrei, bune, rele sau ciudate?
Mai ciudat decât ce e aici nu poate fi. Începe cu ce vrei.
Vestea bună e că a fost aici.
Vestea rea e că se pare că a sărit de pe acoperiş acum două nopţi.
De atunci au încercat să-l identifice.
Aştept o maşină care să mă ducă la aeroport,
ca să merg cu familia lui la morgă.
Nu râde. Eşti sigur că a sărit?
Acum ajungem la partea ciudată, Allison.
Individul era dus cu pluta.
Baia era plină de antipsihotice, dar nu avea aşa ceva în stomac.
Suferea de schizofrenie paranoică, a renunţat la medicamente
şi a sărit de pe o trambulină care nu exista.
De curiozitate, cineva dintre cei care l-au văzut,
cineva din personalul hotelului a zis că semăna cu un actor de cinema?
- Ce? - Nimic.
"Nu se juca, deşi în piscina era."
"Danielle a fost isteaţă, ca toţi ce regula învaţă."
"Prietenii şi i-a pus în siguranţă, cu toate că avea primejdia în faţă.
- Ai citit bine, tată. - Eşti cea mai mare admiratoare a mea.
Somn uşor. Ne vedem dimineaţă.
- Noapte bună, tată. - Noapte bună, scumpo.
- Tată? - Da, scumpo?
- Când o citim pe cea nouă? - Ce să citim, scumpo?
Noua carte cu Danielle.
Scumpo, ţi-am spus şi ieri, nu există nici o carte nouă.
Sunt doar trei cărţi în serie, şi le avem pe toate.
- Ba nu, mai există una. - Nu, scumpo. Sunt doar trei.
Femeia care le-a scris a terminat cu Danielle.
Ba nu, mai e una. Mi-a zis ea. Ţi-am scris pe computer.
Unde e laptopul tău?
La birou. Normal... Tocmai când aveam nevoie de el acasă.
Nu-ţi mai face griji. O să mergi la muncă şi o să printezi fişierul.
- Cum poţi fi aşa de calmă? - Am de ales?
Ce ar fi aşa de rău dacă ai deschide laptopul
şi ai vedea că ai acolo o nouă carte cu Danielle?
"Ce ar fi aşa de rău"?
Nu te îngrijorează că fiica ta a scris ce i-a dictat o femeie moartă?
Ce e cu mine? Uite pe cine întreb...
Ce vrea să însemne asta?
Nu ştiu, dar acum cred că aş fi preferat
să fi moştenit o alergie la fân de la tine.
N-am vrut să spun asta, dar abia a împlinit şapte ani.
Mi-ar plăcea să cred
că îi pot spune ce prieteni să-şi facă, cu cine să stea...
Poate că exagerezi. Poate că nu vei găsi decât nişte aiureli pe computer.
Asta ar fi o mare uşurare.
Ai veşti de la Scanlon?
Sora lui şi soţul ei au identificat cadavrul.
Se pare că urma doctoratul la Stanford,
dar în 1997 a început să audă voci şi să aibă viziuni.
Până la atentatul din 11 septembrie, medicamentele şi-au făcut efectul...
După aceea, a început să creadă
că deţine secretul unui dispozitiv de criptare.
A renunţat la medicamente ca să se concentreze asupra calculelor.
Dispărea zile întregi şi apărea în alte oraşe.
Ea l-a implorat să înceapă să ia din nou medicamente,
dar el a spus că-l împiedicau să se concentreze
asupra misiunii lui pentru CIA.
Mare păcat...
Mâine mă întâlnesc cu sora lui şi soţul ei.
Nu-mi pot închipui prin ce trec.
"Danielle a renunţat la joc, Căci bine nu se simţea deloc..."
"Tristă era şi zâmbetul îi pălise, Fiindcă prietena ei se mutase."
Scumpo, asta nu e nici o aiureală.
Allison?
Nu ştiu ce să spun... Am întârziat la o întâlnire.
Ce mai e de spus?
Oprah are un club al cărţii. De ce n-ar avea şi Bridgette?
Joe...
Imaginează-ţi... Sunt mulţi mari scriitori morţi.
Poate scrie un nou roman de Hemingway sau de Dickens.
- "Povestea a trei oraşe"... - Putem discuta asta diseară, acasă?
Cred că da. Danielle rămâne aici, iar scriitoarea nu pleacă nicăieri.
- Diseară e bine. - Mulţumesc.
- Succes la Întâlnire. - O să încerc.
- Drăguţ din partea ta că ai venit. - Îmi cer scuze.
Nu face nimic. Sunt oameni de treabă.
Jessica Delany e nerăbdătoare
să o cunoască pe femeia care a reuşit să dea de urma fratelui ei.
Jessica, ea e Allison Dubois.
Ea e cea care a descoperit unde se afla fratele tău.
Îmi pare rău... Condoleanţe pentru fratele dv.
Mulţumesc. El e soţul meu, David.
Puteţi aştepta puţin?
Mă scuzaţi, vorbeam cu cei de la pompe funebre. Dv. sunteţi...?
Agent 47, trezeşte-te!
Allison. Allison Dubois.
L-ai văzut aruncându-şi cumnatul de pe acoperişul hotelului?
Da. Nu... De fapt, l-am văzut aruncându-l pe David Carradine.
Mai exact, cei doi pe care i-a angajat l-au aruncat,
dar cred că asta nu are importanţă.
Nu mai înţeleg nimic. Ce rol are David Carradine în asta?
Nu sunt sigură.
Cred că în noaptea în care a murit cumnatul lui David Delany,
spiritul acestuia a început să-mi trimită mesaje.
Din păcate, erau mesaje de la un om care suferea de o boală mintală
şi renunţase la medicamente.
Am perceput lucrurile aşa cum mi le-a arătat el.
În lumea în care trăia era vedeta propriului său film,
un supererou, un om care luptă cu un inamic invincibil.
Desigur, se închipuia arătând ca o vedetă de cinema.
Nu pot neglija faptul că cumnatul lui joacă rolul eroului negativ,
că în mintea lui, în închipuirea sa
acesta e omul care l-a trădat, cel responsabil de moartea sa.
"Închipuire" e cuvântul cheie.
În realitate, nu semăna şi nici nu era actor sau supererou.
Din câte ştim, nu lucra pentru guvern
şi nu descifra coduri ale teroriştilor.
Pot să întreb, dar sunt aproape sigur
că domnul acela din sala de conferinţe ne poate spune
unde era în noaptea în care a murit cumnatul sau.
În definitiv, el l-a întreţinut în ultimii cinci ani
şi, după cum spune Jessica, erau prieteni buni.
Petreceau destul de mult timp împreună.
- Chiar vrei să urmăm pista asta? - Nu ştiu.
Poate că aveţi dreptate. E prea ciudat.
A sărit de pe acoperiş, dar...
Filmul e întotdeauna mai interesant decât realitatea.
Allison, ai fost în locuinţa acestui om.
Ai văzut la ce aiureli lucra.
Sunt oameni de treabă, care suferă destul de mult.
Prefer să nu deschid acest subiect decât dacă eşti absolut sigură.
Nu... Aveţi dreptate, nu e nevoie de asta.
Ce sunt acelea?
Obiecte personale. Le păstrăm ca posibile dovezi.
Jessica vrea fotografiile de familie şi un caiet,
iar soţul ei vrea calculele matematice.
- Calculele? - Cele scrise pe pereţi.
Lucrează în domeniul finanţelor. Pare să fie fascinat de ele.
Puteţi să le mai ţineţi câteva zile, ca să mă uit la ele?
Mă refer la calcule.
Speram să-mi dau seama că totul e rodul imaginaţiei lui Bridgette,
dar nu o văd folosind un cuvânt ca "pălise".
Nici măcar nu am reuşit să o termin. Eram aşa de...
Vrea să i-o citesc.
- Bine... - Bine? Crezi că asta e "bine"?
Nu cred că ar trebui să încurajăm asta.
Cred "asta"? Dacă vrei să crezi că toate astea sunt
de la cea care a scris seria cu Danielle, e ceva măgulitor.
A auzit că fata noastră mai vrea şi i-a răspuns.
Dacă nu vrei să crezi asta, nu face nimic.
Nu înseamnă decât că Bridgette e precoce.
A luat trei cărţi care îi plăceau şi a scris şi ea una. Oricum ar fi...
Chiar crezi că Bridgette putea să scrie toate astea?
Copiii au făcut lucruri şi mai ciudate.
Poate că asta înseamnă inspiraţia, o idee originală, o dorinţă anume
şi să vrei să-i asculţi pe cei care au fost înaintea noastră,
care ne şoptesc şi ne încurajează.
De ce te uiţi aşa la mine? Crezi că sunt nebună, nu?
Nu. Cred că eşti genială şi că eşti foarte frumoasă.
Ştiu că eşti nebună,
şi am învăţat cu timpul că nu e bine să contrazici un nebun.
Unde te duci?
- Să-i citesc lui Bridgette. - Îi citesc eu.
Vreau să te uiţi la ceva de la lucru.
- Ce e asta? - Calcule matematice, cred.
Aşa crezi?
Cred, aşa cum crezi şi tu că sunt frumoasă.
"Din nou, Danielle fericită era Căci o nouă vecină avea..."
"Pe fetiţă Ariel o chema, Şi multe jucării ea avea."
"Danielle singura nu mai era."
Ai citit bine, mamă. Aproape la fel de bine ca tata.
Mulţumesc, scumpo.
Aşadar, Ariel... Ea o face pe Danielle să se simtă mai bine?
E un nume destul de comun, mamă.
Îmi pare rău că te-am certat că ai folosit computerul tatei,
dar e al lui şi nu trebuie să te joci cu el.
Poate că mâine te învăţ cum să îl foloseşti pe cel din sufragerie,
în caz că alt scriitor vrea să-ţi dicteze ceva.
Ar fi grozav, mamă, pentru că aud tot timpul poveşti în minte.
Sunt sigură. Dă-mi un pupic...
Mulţumesc pentru pupicul dulce.
Joe, e mai rău decât credeam...
Nu numai că are capacităţi paranormale,
dar mă tem că are şi o imaginaţie creativă!
- N-ai găsit încă o poveste, nu? - Vino aici. Vreau să-ţi arăt ceva.
La ce mă uit?
Stai puţin... Am mai văzut aşa ceva. Ce e asta?
Un generator de parole.
Se foloseşte pentru securitatea reţelelor de computere,
ca ale marilor corporaţii care au multe informaţii confidenţiale,
bănci sau firme de investiţii, de exemplu.
Să zicem că vrei ca angajaţii tăi să acceseze reţeaua ta
de acasă sau când călătoresc.
Evident, vei avea nevoie de o parolă, una care sa se schimbe des.
La interval de câteva minute, serverul companiei trimite un mesaj
pe pagerul sau telefonul mobil al tuturor angajaţilor...
Toate astea îmi par extrem de cunoscute...
Pentru ca mesajul trimis să nu fie interceptat, ei dau tuturor...
- Un dispozitiv ca ăsta. - Scuze.
Dispozitivul are un program care efectuează transformări matematice,
generând în cele din urmă noua parolă.
O nouă parolă, reală... Pentru bănci sau firme din domeniul financiar.
Da, pentru aşa ceva e modelul acesta.
Desigur, dacă nu ai unul şi eşti un geniu, poţi să faci toate astea.
- N-am priceput nimic. - Toate astea echivalează cu ăsta.
Încă o dată, pentru cei care au fost corijenţi la matematică.
- Calcula parole. - Ce vrei să spui?
Făcea acelaşi lucru ca si acest dispozitiv, dar prin calcule.
Aşadar, cineva poate accesa un computer
la care altfel nu avea acces?
Da.
Îmi spuneai ceva despre Bridgette? - Da.
Indiferent de unde a aflat povestea, nu a ajuns întreagă la ea.
Bridgette i-a adăugat multe lucruri. Cred că e isteaţă, ca tatăl ei.
Stai... Unde pleci? Tocmai devenea interesant.
Jessica... Când fratele tău a căzut de pe hotel,
după ce poliţia nu a reuşit să-l identifice,
date fiind problemele lui mintale,
toţi am crezut că s-a sinucis, că a sărit de pe clădire.
Totuşi, avem dovezi noi care arată că a fost împins de pe acoperiş,
împotriva voinţei sale.
Nu înţeleg... Ce sunt astea?
Extrase de cont pentru un cont de investiţii
pe numele soţiei tale la compania "Wilke and Price".
Scuzaţi-mă, nu pricep. Aţi spus că bănuiţi că fratele meu a fost ucis.
Ce legătură poate avea asta cu extrasele de cont?
Crede-mă, există o legătură.
Sper să fie aşa. Extrasele de cont sunt confidenţiale.
Când voi afla cum aţi pus mâna pe ele...
David...
Aceste documente ne-au fost puse la dispoziţie de "Wilke and Price".
Au fost extrem de cooperanţi
după ce i-am informat despre neregulile din cont.
Ce nereguli?
Cum vedeţi, depunerea iniţială în cont era de 50.000 de dolari.
În prezent, după nici opt luni, în cont sunt peste patru milioane.
E o dobândă pe cinste, nu-i aşa?
Nu ştiu să spun... Soţul meu e foarte priceput când e vorba de bani.
Tot nu înţeleg ce legătură are asta cu fratele meu.
Am contactat firma voastră de investiţii,
iar ei au descoperit ceva foarte ciudat.
La 16:01, ora Coastei de Est, după închiderea bursei de pe Wall Street,
cineva accesa contul şi modifica investiţiile,
schimbându-le cu acţiuni în creştere, ştergând altele care scăzuseră.
E o strategie bună de investiţii, dacă nu eşti prins.
Eu, unul, sunt surprins.
Scumpo, tu citeşti extrasele când le primeşti prin e-mail?
Nu ştiu dacă banca a făcut o greşeală care ne avantajează
sau, cum spuneţi şi dv., cineva a făcut ceva,
dar banii nu sunt ai noştri şi îi vom returna.
Foarte generos din partea dv...
Nu, aşa e corect. E singurul mod corect de a proceda.
Aţi fost angajat la "Wilke and Price", nu-i aşa?
Da, ca Senior Vice President. De ce?
Doar nu sugeraţi că aş avea vreo legătură cu asta...
E absurd! Chiar dacă aş fi vrut să falsific contul soţiei mele,
cum aş fi putut face asta?
Nu mai aveam acces la el de când am încetat să fiu angajatul companiei.
- Nu e greu daca ai aşa ceva. - Da, dar nu am.
Când am plecat din firmă, am predat generatorul de coduri.
Cum vedeţi, teoria voastră nu are nici o logică.
Decât dacă ai un cumnat care are cunoştinţele matematice
necesare pentru a trece de sistemul de siguranţă
pe care generatorul de coduri a fost proiectat să-l protejeze.
Un cumnat uşor de manevrat,
care putea fi convins că nu face nimic ilegal
şi, de fapt, că ceea ce face e vital pentru siguranţa ţării.
Dar ce faci cu o astfel de rudă, care poate vorbi oricând?
Îi poţi spune că guvernul are o nouă misiune pentru el... în Los Angeles.
Îi rezervi o cameră, îl laşi să stea acolo
cât să fie văzut de toată lumea vorbind singur şi purtându-se ciudat,
pentru ca nimeni să nu-şi pună întrebări după ce ajunge pe asfalt.
Scumpo, nu e adevărat... Nimic nu e adevărat!
Nu mai spun nimic până când nu vorbesc cu avocatul meu.
Nici o problemă. De fapt, aşteaptă afară.
Îl voi ruga să intre.
Scuzaţi-mă, sunteţi avocatul lui David Delany?
- Da sunt. - Sunteţi rugat să intraţi.
Chiar aşa? Dumneavoastră sunteţi...?
Allison. Allison Dubois.
Ne-am cunoscut cumva?
Nu, nu cred.
Trebuie să-mi iau copiii de la şcoală,
dar puteţi intra pe uşa aceea.
Încă ceva, dle... Probabil veţi fi arestat. Am vrut doar să vă spun.
Bine lucrat.
Mulţumesc. Ce mai faci?
Bine, cred. Din ce în ce mai bine.
Sunt încă îngrijorat pentru sora mea, dar sunt bine.
Mă simt puţin caraghios că arăt aşa.
Poate că data viitoare când ne vom vedea voi arăta mai mult ca mine.
Atunci, aştept următoarea noastră întâlnire.
Sincronizare: DISTEL subs.ro TEAM (c) www.subs.ro