Să ne aşezăm în spate, ca să putem ieşi repede.
Joe, zău aşa... Nu chiar în faţă.
- Vă pot ajuta, dnă Dubois? - Nu cred.
Nu mi-am dat seama că a murit cineva. Nu mă dau în vânt după înmormântări.
- Am de-a face foarte des cu moartea. - Şi eu la fel.
Chestiile astea sunt mai degrabă pentru familie.
Cred că aveţi dreptate.
Le oferă tuturor senzaţia de finalitate.
Dă o aparenţă de control, care pare reconfortantă,
când te confrunţi cu realitatea bruscă şi aleatorie a morţii.
Am ajuns.
Cred că ar fi momentul să-ţi ocupi locul, Allison.
Avem un testament?
Un testament, pentru eventualitatea morţii.
Brusc, totul devine clar. Privarea de somn...
- Vrei să mă omori? - Vorbesc serios.
Dă-mi voie să te liniştesc.
Avem testament, o ipotecă şi un munte de datorii.
Dacă mor înaintea ta, toate îţi vor reveni ţie.
Şi copiii? - Ţi-i dau şi pe ei.
- Dar dacă o să mor eu prima? - Încetează, Allison.
- Nu mori. - De unde ştii?
Bine, ai câştigat. Intru în joc.
Nu ştiu.
Te simţi mai bine? Eu, nu.
- Şi nu-mi place conversaţia asta. - De ce eşti supărat?
Pentru că discuţiile astea mi se par o pierdere de vreme.
Avem testament, asigurare... Avem şi copii care trebuie duşi la şcoală.
- Mă port prosteşte. - Nu, dar...
Nu crezi că, dacă ţi-ar veni rândul, ai primi o atenţionare?
- Cum ar fi? - Nu ştiu. Un vis?
- Pot să-mi iau mobil? - Nu.
- De ce nu? - Sunt foarte scumpe.
Nu sunt permise în şcoală. În plus, pe cine o să suni?
- Mă poate suna pe mine. - Atunci pot să-mi iau pager?
La fel. Sunt scumpe şi nu sunt permise în şcoală.
- Şi cu cine o să-l foloseşti? - Pot măcar să am un computer?
- Trei eşecuri din trei încercări. - M-ai întrebat ce vreau de ziua mea.
- Cere o trambulină. - Ce zici de un ceas?
Nu ţi-ar prinde bine un ceas?
Dacă aş avea mobil, n-aş mai avea nevoie de ceas.
Ce nu-ţi place la computerul de aici?
Pot măcar să am o adresă personală de email?
Cred că putem discuta despre asta...
Diseară. Sau mâine. Sau săptămâna viitoare.
E timpul să vă pregătiţi de plecare. Ce folositoare sunt ceasurile astea!
Scanlon e în sala de conferinţe cu dna Sondra Bannister.
Soţul ei, Dean, e oncolog la Mariposa Memorial.
N-a mai fost văzut de ieri, de la 6:00.
Dar nu insistăm de obicei ca oamenii să aştepte cel puţin 24 de ore?
De obicei oamenii nu sunt rude cu un judecător.
Sondra e fiica onorabilului Henry Minder.
Ştiu că vi se pare că acţionez pripit,
dar Dean are tabieturi şi îşi respectă mereu programările.
A lipsit de la două programări azi-dimineaţă. Nu-i stă în fire.
Să nu vină acasă, să nu sune... Să nu sune la birou...
Să începem cu începutul. A plecat de la spital la ora şase?
Are meci de racquetball la club, în fiecare marţi seară.
Cu cine joacă?
Det. Scanlon va suna la club, să afle unde trebuia să fie şi cu cine.
Soţul dv. are probleme de sănătate? E posibil să zacă pe undeva leşinat?
Din câte ştiu eu, nu. E doctor. Aş şti...
Nu. E ceva în neregulă. I s-a întâmplat ceva.
Dr Bannister? Sunteţi gata să facem afaceri?
- "Îngerul morţii"? - N-a spus asta. Nu s-a prezentat.
- Dar ştiu că asta reprezintă. - De unde ştii?
L-am mai văzut în visele mele. Nu e prima oară.
Înţeleg. Şi apariţiile anterioare
au precedat întotdeauna descoperirea unui cadavru?
Tipul a dispărut de mai puţin de o zi.
Deşi îţi respect intuiţia, doar eu te-am rugat să discuţi cu Sondra,
aş prefera să nu ne pripim.
Scuze de întrerupere, dar am fost contactat de banca Commerce General.
Cărţile de credit n-au fost folosite, dar i-au verificat conturile şi...
- Au descoperit ceva neobişnuit. - Şi anume?
Nici o retragere, dar multe depuneri de cash în ultimul an.
Aproape o dată pe săptămână. 12000$, 1600$...
S-au adunat aproape un milion de dolari.
Şi nu doar atât. Spre deosebire de celelalte conturi, care sunt comune,
acesta e doar pe numele doctorului Bannister.
Ce poate însemna asta?
Ar putea însemna că a economisit ca să poată dispărea.
Sunt Allison Dubois, mama lui Marie. Mă auziţi? Eu vă aud prost...
Voi ajunge în aproximativ 20 de minute. Puteţi să...
E cineva acasă?
Aici!
- Bună seara, doamnelor. - Ne puteţi lăsa un pic singuri?
- Cine a murit? - Oribilă formulare.
- De ce? Chiar a murit cineva? - Nu. Nu încă...
Îţi aminteşti conversaţia de azi-dimineaţă?
- Despre ce să-i luăm lui Ariel? - Nu. Te-am întrebat de testament...
Am avut un vis noaptea trecută... Mi-am văzut propria moarte.
De fapt, nu moartea, ci înmormântarea.
- Eraţi cu toţii acolo. Eram şi eu... - Bine.
A fost un vis, Allison.
Până şi tu mai ai vise care sunt doar... vise.
Evident, nu eşti moartă. Cred că trebuie să treci peste asta.
Azi după-amiază am fost la un pas de a intra într-un camion.
De fapt, nu. Camionul era cât pe ce să intre în mine.
- Am fost la un centimetru de moarte. - Stai un pic. Pe bune?
Da. Sunt bine. N-am tăieturi sau vânătăi.
Maşina a scăpat neatinsă. Dar am fost la un pas de moarte.
E o coincidenţă. O coincidenţă înspăimântătoare şi neliniştitoare.
În visul meu apărea un tip. Era singurul care mă putea vedea.
- Ce vrei să spui? Ce tip? - Tu nu mă puteai vedea, nici fetele.
Dar el mă vedea.
Părea să ştie tot ce se întâmplă. Părea să controleze situaţia.
- Nu înţeleg. - Moartea...
Se ocupa de moarte.
Era Moartea. Îngerul morţii.
Încă o dată, a fost un vis. Şi nu unul foarte realist.
Asta am crezut şi eu. De fapt, asta am sperat.
Dar apoi s-a întâmplat chestia cu camionul,
şi l-am văzut acolo, în intersecţie, uitându-se la ceas,
ca şi cum ar fi avut un program, iar eu eram pe lista lui de îndatoriri.
Erai în stare de şoc. S-ar putea să fii în continuare.
Încerca să-mi spună ceva. Nu cu vorbe, dar...
Era ceva de genul...
"Ţi-a sunat ceasul, Allison. Pregăteşte-te."
E ciudat. Îmi amintesc vag cum am plecat de-acolo
şi cum le-am luat pe fete de la şcoală.
Îmi amintesc că am ajuns acasă, am intrat în dormitor, am închis uşa
şi am început să plâng.
Şi mi-am jurat că nu mă mai urc niciodată la volan.
E în ordine... O să găsim noi o soluţie.
Totul va fi bine.
- E ora 22:00. - Încă cinci minute?
- Mami se simte mai bine? - Nu ştiu. Cred că da. Doarme.
S-a speriat rău de tot azi, dar sunt sigur că o să-i treacă.
Probabil n-aţi avut timp să discutaţi despre ce v-am spus dimineaţă.
O să iau o decizie executivă şi sunt sigur că mami va fi de acord.
Mâine sau poimâine îţi înfiinţez propriul cont de email.
Dar condiţia e ca eu şi mami să avem acces deplin la el.
Îţi vom şti parola, îţi vom putea verifica mesajele şi mesajele şterse.
- Îţi promit că nu vei fi dezamăgit. - Bine. Contez pe tine.
E cel mai frumos cadou de ziua mea!
Nu spune asta până nu vezi şi celelalte cadouri.
Se fac acum nişte ceasuri pe care le poţi purta şi la mână.
- Noapte bună, scumpo. - Noapte bună, tati.
Cinci minute.
Bună, Allison. Mă bucur să te revăd. Intră, te rog. Ia loc.
Noi doi suntem meniţi să facem afaceri,
având în vedere cum ni se tot intersectează drumurile.
Pari dezamăgită. Îţi sugerez să cedezi ideii.
Mă tem că e inevitabil.
De unde ştiu?
Îţi place sau nu, în fiecare zi, la noroc, la mustaţă,
eşti de câte şase ori la un pas să-ţi întâlneşti Creatorul.
Uneori simţi asta, ca azi, când ai evitat camionul,
dar, cel mai adesea, habar n-ai cât de aproape ai fost...
Baia? E afară. Prin sala de aşteptare, în stânga.
Ai grijă. Băile pot fi foarte periculoase.
Ştiai că 47% din morţile accidentale au loc acasă?
Şi că 61% din acestea se întâmplă în baie?
Nu-i nimic. Du-te. Răspund eu.
- Ce se întâmplă? - Alo?
Sunt Manuel Devalos. Îmi cer scuze că te trezesc la ora asta,
dar la motelul Viceroy s-a găsit un cadavru
care se potriveşte cu descrierea lui Dean Bannister.
Mă duc chiar acum acolo. Vrei să vii şi tu?
- Nu ştiu. Să merg cu maşina? - Ar ajuta dacă te-aş lua eu?
- Pot să le duc eu pe fete la şcoală. - Ar fi grozav.
El e. Portofelul e încă în buzunar, alături de acte şi 400$.
- Deci nu e un jaf? - Nu ştiu dacă e o mână criminală.
- Cadavrul a fost găsit acolo. - În baie?
- Nu ştii cât de periculoase pot fi. - Am auzit.
Se pare că a alunecat în cadă şi şi-a spart capul.
Zăcea acolo de ore bune, cu apa curgând pe el.
- Ce zice recepţionerul? - E interesant.
Dr Bannister a venit la ora 19:00, acum două seri. Singur.
La fel cum făcea în fiecare marţi. A semnat ilizibil pe formular.
- Deci nu juca racquetball. - A fost văzut cu cineva?
Nu. Dar în asemenea locuri eşti plătit să nu vezi.
Aruncăm o privire?
- Mi se pare clar ce s-a întâmplat. - Când ţi-a venit ceasul, asta e.
Cred că ar trebui să mă duc la el acasă, să discut cu văduva.
Poţi s-o duci pe Allison acasă, ca să-şi ia maşina?
Nu vreau să te deranjez.
Dacă mă poţi duce la primărie, mă culege Joe în drum spre casă.
Sigur. Cum vrei.
- Ai văzut vreun prezervativ? - Poftim?
În baia de la motel. Ai văzut prezervative?
Nu. Dar ce demonstrează asta? Le-a aruncat în W.C.
Menajera a făcut curat... Unde baţi?
- Patul era neatins. - Au făcut-o în baie.
Nu. Hainele erau grămadă lângă pat.
- A făcut prostioare, apoi a ieşit. - Şi s-a întors să facă duş?
- De când te pricepi la asta? - Avea timpul limitat.
Soţia lui îl aştepta acasă pe la 21:00.
- Nu mi se pare că are logică. - Ce anume?
Nu cred că era cu o femeie.
A închiriat o cameră ca să facă un duş?
Exact asta vreau să spun şi eu. Nu ştim de ce era acolo.
Până nu aflăm, nu putem şti ce a păţit.
Ba da. A alunecat şi a căzut în cadă.
Îi venise ceasul. Şi, când îţi vine ceasul, asta e.
Cine spune?
- M-am tot gândit la cazul Bannister. - Nu e un caz. Astea sunt cazuri.
- E o crimă, un mobil, un suspect... - Le am şi eu.
Crezi că un duşman a pus ulei în cadă, pentru ca el să alunece?
Sykes vs. Bannister?
Era dat în judecată de tatăl unui pacient care a murit sub tratament.
E oncolog. Procesele fac parte din fişa postului.
Da, dar Sykes l-a agresat fizic pe Bannister în timpul unei audieri.
Probabil îl considera vinovat.
Bannister era printre puţinii medici
care îşi tratau pacienţii cu Diathamoxină.
E un medicament nou.
N-a fost încă aprobat, aşa că nu e acoperit de asigurare.
Deci Sykes a crezut că plăteşte pentru un miracol...
Conform plângerii depuse de Sykes,
starea fiului s-a înrăutăţit, moartea survenind după 6 luni.
Ai o crimă, un suspect şi un mobil.
Raportul legistului va fi disponibil mâine. Să mergem amândoi acolo.
Dacă îmi dă vreun motiv să cred că n-a fost accident,
o să cercetez bănuiala ta.
- Mai e şi altceva? - Mă poţi duce cu maşina?
A fost super tare. Pariez că toţi copiii au crezut că suntem arestate.
Putem doar să sperăm.
- Am pornit sirenele. - A fost palpitant.
- Putem s-o facem iar mâine? - Mă poate duce la serviciu?
Abandonaţi orice speranţă, voi, cei ce intraţi...
Nu e chiar Infernul lui Dante, dar e pe aproape.
Şase luni...
Şase săptămâni..
- Cel mult doi ani. - Şi toţi sunt fără speranţă?
Există o veche zicală: "Duşmanii Morţii sunt Norocul şi Speranţa."
Nu-i adevărat, apropo. Sunt prieten bun cu amândoi.
O să-ţi spun un mic secret. Nu e vorba de construcţiile arhetip,
bine-rău, credinţă-speranţă, viaţă-moarte.
E vorba de ştiinţă, matematică, biologie, finanţe, economie globală,
costul vieţii, cine îşi poate permite ce şi cine e dispus să plătească.
Moartea e bună. Moartea e necesară.
Cu puţină planificare, moartea poate fi un câştig pentru toată lumea.
Mă minunez cât de puternic îi rezistă unii oameni.
De pildă, cazul ăsta. Cu adevărat tragic.
- Va muri curând? - Nu. Va intra în remisie.
Mă tem că va avea o viaţă lungă şi fericită.
Ţi-ai făcut vreun control medical în ultima vreme?
- Nu pot să vin azi? - Cu cine vorbeşte mami?
Cu doctorul.
Pot veni măcar pentru un mini-consult, ca să mă liniştesc?
La ora 13:30? Grozav.
Mulţumesc. La revedere.
- Bună dimineaţa. - "Mini-consult"?
Nu cred că avem aşa ceva în planul de asigurări.
Pot să-ţi vorbesc o clipă?
- Îmi fac griji pentru sănătatea mea. - Nu înţeleg de ce.
La cât o să mergi pe jos, dacă renunţi la condus...
- Îţi cer ajutorul. - La 13:30?
Vrei să te duc eu? Sunt la serviciu, Allison!
Nu e nevoie să mă duci tu. Scanlon vine să mă ia, să mergem la morgă.
Vreau doar să mă iei pe la trei, ca să le luăm pe fete.
Un drum obişnuit implică escortă de poliţie şi fuga mea de la birou?
Să înţeleg că accepţi?
Nu putea fi lovit şi apoi mutat în cadă, ca să pară un accident?
Puţin probabil.
Vedeţi cum se potriveşte cu urma de pe craniu?
Deci rănile se potrivesc cu o cădere în baie.
Aţi fi surprinşi să ştiţi cât de des se întâmplă.
- Dar n-o iei pe strada Thomas? - E mai rapid.
E intersecţia unde era să fiu lovită de camion ieri.
Cerule! El e! E moartea!
- Despre ce vorbeşti? - Pe panoul ăla publicitar.
Numele morţii e... Bob?
Nu înţeleg. Nici un cunoscut nu are adresa mea.
Dar primesc tot felul de mesaje.
Se cheamă "spam". Sunt mesaje nesolicitate.
Dar nu-mi place. Vreau mesaje adevărate.
Când ajung la lucru, o să-ţi trimit un mesaj.
- Poftim. - Mulţumesc.
- Tot la tipul ăsta te uiţi? - O să-l sun.
De ce? Avem deja un agent de asigurări.
Şi nu vreau să cumpăr asigurare de viaţă de la Moarte.
Nu e amuzant. N-o să cumpăr nimic, n-o să semnez nimic.
Vreau doar să lămuresc chestia asta.
Ce "chestie"?
Am doar un lucru de spus.
- Treceai zilnic prin intersecţie. - Şi?
Nu e posibil să-ţi fi personificat anxietăţile legate de moarte,
de mortalitate, de despărţirea de mine şi de copii,
şi să le fi oferit un chip?
Chipul lui.
Retrag ce-am spus. Sună-l pe tip şi du-te la el.
- Dar du-te cu maşina. - De ce spui asta?
Dacă tipul chiar e Moartea şi ţi-a sunat ceasul,
vei muri, fie că te duci cu maşina, fie că nu.
Dar, dacă tipul e doar un agent de asigurări,
atunci nu e cazul să trăieşti temându-te de ce s-ar putea întâmpla.
Orice ai nevoie, absolut orice...
Am auzit că e un doctor dispus să-l prescrie.
Spune-i că reasigurarea ta de viaţă e la mine
şi că poate acoperi tratamentul.
- Mulţumesc, dle Sherman. Pentru tot. - Cu mare plăcere.
- Încă nu-mi vine să cred că s-a dus. - Da. Dr Bannister era un om minunat.
Trebuie să fiţi dna Dubois.
Singurele lucruri inevitabile sunt moartea, impozitele
şi asistenta mea care se îmbolnăveşte în cel mai nepotrivit moment.
- Vă mulţumesc că m-aţi primit. - Cu plăcere.
Sunteţi dintre cei câţiva, îmi dau seama.
- "Cei câţiva"? - Mulţi cred că vor trăi la infinit.
Dar există câţiva care îşi dau seama că fiecare clipă ar putea fi ultima.
Noi suntem cei care se pregătesc pentru inevitabil.
Nu e treaba mea, dar domnul care a plecat...
- Leucemie. - Era pacientul drului Bannister?
- Îl cunoşteaţi pe Dean? - Nu personal, nu.
Ştiu oameni care ţineau mult la el.
Penibil mod să-ţi pierzi viaţa, nu? Să cazi la duş.
Penibil, dar nu neobişnuit.
Ştiaţi că baia e unul din cele mai periculoase locuri?
- Statistic vorbind, desigur. - Am auzit asta.
Cât de bine îl cunoşteaţi?
- Le-am făcut o poliţă, lui şi soţiei, apoi am devenit prieteni.
Jucam racquetball în fiecare marţi.
- El e! - Şi care e infracţiunea?
A zis că jucau racquetball.
Jocul de racquetball nu mai reprezintă o infracţiune în Arizona.
- Mă iei peste picior. - Victima a alunecat în cadă.
E oribil, dar nu ilegal.
E cineva aici? Să mă ajute cineva!
Nu poţi opri inevitabilul.
De ce să nu-l grăbeşti?
Bună dimineaţa, matinalo. Îţi faci temele?
Nu, trimit un mesaj.
În sfârşit, ţi-au scris prietenele?
Nu. Scriu unei companii să nu-mi mai trimită email-uri.
Îmi trimit cam 20 de email+uri pe zi şi habar n-am despre ce vorbesc.
De obicei ai un buton pe care să apeşi ca să fii scos de pe lista lor.
Am făcut asta de vreo zece ori.
Şi îmi trimit un email prin care mă asigură că nu e spam
şi că îmi scriu mie personal.
Pot să văd şi eu mesajele?
"Poţi câştiga bani frumoşi din tranzacţiile cu reasigurări."
De ce nu profiţi de banii care se pot face din reasigurări?"
"Vrei să te apuci de reasigurări? Îţi arătăm noi cum."
Ce înseamnă asta?
E un instrument creat pentru a-i ajuta, în teorie, pe oameni
să profite de asigurarea lor de viaţă înainte să moară.
- Poţi să te împrumuţi în contul ei? - Oarecum.
Să zicem că ai o asigurare de viaţă de un milion de dolari.
Dar tu ai nevoie de bani acum,
ca să plăteşti un medicament experimental.
Îi vinzi poliţa unui om ca Sherman, care îţi dă câteva sute de mii,
îţi plăteşte ratele de asigurare şi îţi oferă un venit lunar.
- Şi Sherman ce câştigă? - Pariază că vei muri mai repede.
Dacă mori, el încasează diferenţa.
Ce mod cinic de a-ţi câştiga traiul!
Nu-i de mirare că am visat că e Moartea.
- Asta nu înseamnă că e criminal. - Ştiu, dar există o legătură.
L-am văzut stând în motelul ăla, întâmpinându-l pe Bannister.
Erau oarecum colegi. Unul administra tratamentul experimental,
celălalt te ajuta să-l plăteşti.
Şi dacă medicamentele erau proaste?
- Nu înţeleg. - Am visat că eram într-un spital.
O femeie avea o reacţie violentă la medicamentele primite,
dar nu erau medicamente, era doar nisip.
- Tot nu înţeleg. - Medicamentele proaste te ucid, nu?
Ceea ce e bine pentru cel care ţi-a cumpărat reasigurarea, nu?
E o teorie interesantă. O să-l pun pe Scanlon să cerceteze.
- Să cerceteze? Asta e tot? - Să vedem cum merge.
Dacă ne place ce vedem, poate jucăm o partidă de pocher.
Pocher? Cu cine?
Vă mulţumesc că aţi venit.
În cursul anchetării morţii prietenului dv., dr Bannister,
au apărut nişte întrebări legate de activitatea sa.
Mă refer la procesele intentate doctorului înainte de moarte.
Înţeleg.
Nu ştiam totul despre activitatea sa, dar vă spun bucuros ce ştiu.
Recunoaşteţi vreun nume de pe lista asta?
Înţeleg că o listă cu pacienţii lui Dean.
Da, am făcut afaceri cu mai mulţi dintre ei.
Adică le-aţi cumpărat asigurările de viaţă, nu?
Le-aţi oferit reasigurări, pentru a-şi plăti tratamentele?
- Unora dintre ei da. - Nouă.
Au fost 23 de pacienţi implicaţi în tratamentele experimentale.
Aţi cumpărat asigurările de viaţă a nouă dintre ei, nu?
E posibil. N-am dosarele la mine.
Vă confirm cifra când mă întorc la birou. Îmi scapă ceva?
- Dr Bannister v-a trimis pacienţii? - Da. Şi m-am bucurat să-i ajut.
Să-i ajutaţi? Sunt derutată.
Cu cât pacienţii mor mai repede, cu atât profitul dv. e mai mare.
Toată lumea moare. Orice afacere există pentru profit.
E adevărat că afacerea mea pare groaznic de morbidă,
dar un contract de reasigurare poate fi un dar divin
pentru amărâtul care luptă pentru viaţa lui şi n-are alte resurse.
Totuşi, ceea ce faceţi nu e filantropie.
- Nu înţelegeţi foarte bine moartea. - Sunt detectiv la Omucideri.
Da, ştiţi ceea ce urmează după suferinţă.
Eu vorbesc despre suferinţa în sine. Vorbesc despre muribunzi.
Un muribund va face tot posibilul se agaţe de orice clipă de viaţă,
oricât de dureroasă a devenit existenţa lui.
Ar face orice, ar da orice,
ar vinde orice, pentru puţină speranţă.
- Şi dv. le ofereaţi speranţa? - Da.
Şi dr Bannister le-a oferit rezultate. Făcea adevărate miracole.
Asta e partea pe care n-o înţelegem.
- Se pare că avea un an foarte prost. - Cum adică?
Din cei 23 de pacienţi care urmau tratamentul lui,
12 au murit în ultimele nouă luni.
Din cei 12, şapte vă vânduseră dv. asigurările de viaţă.
Şapte, spuneţi? - Nu ştiam că au fost atât de mulţi.
Vreţi să mai auziţi ceva ciudat? Conform furnizorului elveţian,
Bannister a cumpărat medicamente pentru tratarea a zece pacienţi.
Dar a reuşit să trateze 23 de pacienţi.
Credem că dr Bannister dilua medicamentele.
E absurd! Dr Bannister era un om genial şi plin de compasiune.
- Îşi iubea pacienţii. - Poate nu chiar atât de mult...
Cum aţi spus şi dv., toţi mor, până la urmă.
Tristul adevăr e că pacienţii plăteau preţul întreg pentru tratament,
dar primeau o treime din medicamentele necesare.
- Iar Bannister încasa diferenţa. - Îmi pare rău.
Nu e omul pe care îl ştiu.
Câţi bani poţi încasa diluând medicamentele câtorva pacienţi?
- Sună scandalos. - De acord.
Revin la pacienţii ale căror asigurări le-aţi cumpărat
şi care au murit când aţi început să le daţi banii.
Au fost doar foarte ghinionişti
sau aţi avut noroc să alegeţi "câştigătorii"?
Eraţi o echipă pe cinste, nu?
El se asigura că pacienţii care se reasigurau
mor mai repede decât trebuie şi, în schimb, primea o parte din bani.
Sunt acuzat de ceva? Asta e?
Înţeleg că nu aveţi probe pentru a susţine aceste acuzaţii absurde.
Normal că nu. Nu sunt adevărate.
Ce imaginaţii bogate aveţi!
Cum îndrăzniţi? Omul a alunecat şi a căzut în cadă!
- Avocatul meu vă va contacta. - Îl voi contacta eu pe el.
Dr Bannister n-a căzut accidental. Sherman a plănuit totul.
Am văzut tot. A desfăcut ţeava din peretele băii.
L-a lovit în cap, apoi l-a târât în baie, ca să simuleze accidentul.
Trebuia să-l vezi aranjând trupul lui Bannister,
ca să semene cu un caz obişnuit de înec accidental.
A pus plastic pe podea ca să nu găsim nici un strop de sânge...
Te cred.
Dar nu cred că mai pot face ceva.
Legiştii au analizat ţeava, cadavrul şi cada. Toate sunt "curate".
Nu înţeleg. De ce mă crezi? Ce te-a făcut să te răzgândeşti?
După întâlnirea de ieri, mi-a venit o idee.
L-am trimis pe Scanlon la motel, să vadă dacă recepţionerul
îşi aminteşte să fi văzut pe cineva.
Să-i spună clar că nu căutăm neapărat o femeie.
I-am cerut să ia cu el reclama cu fotografia lui Sherman.
L-a recunoscut. Îl cunoaşte bine pe Sherman.
- Şi ce facem acum? - Asta spuneam.
I-am zis lui Scanlon să-l aducă la interogatoriu.
- S-a dus la biroul lui la prima oră. - E grozav.
- E închis. - Poftim?
Biroul lui e închis. Se pare că şi-a luat toate lucrurile aseară.
Nu mai e nici acasă, iar conturile bancare au fost golite.
- Unde se putea duce? - Peste graniţă.
Poate în Insulele Cayman. Le plac dolarii americani. Cine ştie?
El e vinovatul! - Da, cred că da.
Şi cred că, pentru moment, el a câştigat.
Nu e corect, Joe. A provocat atâta durere şi suferinţă
şi scapă nepedepsit.
Sunt de acord cu tine. E un lucru oribil. Şi el e un tip oribil.
Dar nu mai poţi face nimic. Ai făcut tot ce puteai.
Acum trebuie să nu te mai gândeşti şi să ai încredere că...
- În ce să am încredere? - Că roata se întoarce.
- Că există dreptate în Univers. - Tu nu crezi asta.
Nu ştiu ce să mai cred.
E miezul nopţii şi discutăm despre asta de ore întregi.
Cred că trebuie să dormim un pic. Cred că totul se va rezolva.
- Se rezolvă întotdeauna. - Mă bucur că eşti atât de sigur.
Pentru că eu nu mai cred în asta.
Nu sunt sigură că lucrurile se rezolvă.
Nu mai sunt sigură de nimic.
Dacă e Mai Tai+ul pe care l-am comandat, lasă-l pe masă.
Mă bucur să te văd, dle Sherman. Eşti gata să facem afaceri?
Ştiai că 47% din morţile accidentale au loc acasă?
Şi că 61% dintre acestea se întâmplă în baie?
Insulele Cayman sunt minunate. Ar trebui să fii mulţumit de tine.
Ai ales un loc spectaculos pentru a muri.
Ai grijă la săpun.
Te simţi bine? E totul în ordine? Ce e?
Nimic.
M-a trezit sunetul lucrurilor care se rezolvă...
Nimic. Nu contează. Totul e în ordine.
Culcă-te la loc.